354 



De Candolle lämnar, II, p. 74 — 75, 85—90, Pl. 1, en redogörelse 

 för denna arts nordgräns, som han låter gå (jfr PL 1 och p. 74 

 not [b]) från Ural ungefär vid 54° n. br. vidare till 55° n. br. söder 

 om Kasan, därifrån förbi Moskva, Königsberg, Köpenhamn öfver 

 Schleswig-Holstein till Edinburgh nära 57° n. br. Från detta sist- 

 nämnda ställe skulle artens västgräns förlöpa i kurvor längs Skott- 

 lands och Englands ostkust och vidare ned öfver Bretagne. Enligt 

 De Candolle skulle Alyssum vara i behof af hög sommartempe- 

 ratur och ej tycka om fuktigt klimat. Detta torde väl dock ej fullt 

 stämma öfverens med denna arts nuvarande utbredning i nord- 

 västra Europa, då den numera är allmän i England, i Danmark 

 och flerstädes i Sverige samt äfvenledes i Norge. För öfrigt torde 

 väl Alyssum calycinum i egenskap af vinterannuell ej vara i så hög 

 grad beroende af dessa nyssnämnda faktorer. Den af De Candolle 

 uppdragna nordgränsen för Alyssum synes dock något egendomlig, 

 då den ej angifver nordgränsen för denna art såsom ursprunglig, i 

 hvilket fall exempelvis de danska växtplatserna ej borde medtagits 

 {Alyssum påträffades ju i Danmark senare än i Sverige), den an- 

 gifver ej heller den absoluta nordgränsen för denna art, ty då 

 borde denna gått öfver Uppsala (jfr Hartman, Fl. ed. 6. 1854). Orsaken 

 härtill torde dock vara, att han ansett dess förekomst i vårt land 

 mera tillfällig; han säger nämligen. I, p. 74: »L' Alyssum calycinum 

 manquait ä la peninsule scandinave; mais depuis quelques années, 

 il s'est introduit dans diverses localités méridionales, sans qu'on 

 puisse peut-étre le regarder comme définitivement acquis ä cette 

 flore», dock hade arten förekommit vid Brösarp i Skåne lika 

 länge som i Schleswig-Holstein och ungefär ett decennium längre 

 än i Danmark. 



Alyssum calycinum är en utprägladt xerofil växt; detta synes ju 

 redan på dess uppträdande i vårt land. Det torde kunna vara af 

 intresse att något omnämna huru den förekommer i de trakter, där 

 den är inhemsk. I allmänhet synes den uppträda på soliga, torra, 

 sandiga eller steniga platser; denna art upptages också af Drude, 

 I, p. 189, bland de arter, som karakterisera »die trockenen Hiigel- 

 formationen». I sydöstra Europa förekommer denna art t. o. m. 

 på stäpperna; Rådde, I, omnämner den flerestädes vid beskrifning 

 af stäppens vegetation; så t. ex. består stäppens vårflora vid norra 

 foten af Kaukasus vid Wladikaswkas af lökväxter [Muscari-, Orni- 

 thogalum- och Ga^ea-arter), vidare Iris- och Crocus-arter samt en del 

 cruciferer såsom Alyssum minimum Willd., ^. calycinum, Draha 



