(7) 



och ehuru lundar där i trakten äro mycket vanliga har kandidat Fries 

 ej iakttagit växten annorstädes än här. 



Den frodighet Mel. uniflora sålunda utvecklat ej blott å Ljusterön utan 

 äfven på sistnämnda ställe låter förmoda, att växten finnes flerestädes i 

 den uppländska skärgården, ehuru den hittills ej blifvit observerad. Kli- 

 mat och öfriga naturförhållanden tyckas åtminstone ej lägga några 

 skrankor i vägen för dess ytterligare framträngande mot norr; på bägge 

 nu nämnda ställen har den uppenbarligen trifts väl och torde sannolikt 

 funnits sedan långt tillbaka. Den förskjutning i nordlig riktning, som 

 växten genom ofvan relaterade fynd undergått räknadt från de före 1900 

 kända fyndställena, är ju icke obetydlig (c:a 3 mil). Då det onekligen 

 skulle vara af stort intresse få närmare kännedom om växtens utbred- 

 ning ej blott i Uppland utan öfverhufvud i de landskap, inom hvilka 

 växten har sin nordgräns, tillåter jag mig härmed till herrar botanister 

 rikta en vördsam maning att uppmärksamma Mel. uniflora och bekantgöra 

 eventuella fynd. 



Utom Sverige synes Mel. uniflora vara en följeslagare till boken {Fagus 

 silvatica). Af Ascherson & Gr^bner (Flora des Nordostdeutschen Flach- 

 landes, Berlin 1898 — 99, p. 104) uppgifves den vara »charakteristisch fur 

 die baltischen Buchenwälder.» I R. Gradmanns Das Pflanzenleben der 

 Schv^äbischen Alb, Band I, p. 263 (Tubingen 1900) framhåller förf. efter 

 att hafva erinrat om bokens bekanta nordostgräns från Bergen i Norge 

 till Krim och Kaukasus en del växter, hvilka i likhet med boken utmärka 

 sig genom en rent västeuropeisk utbredning; bland de af Gradmann här- 

 vid uppräknade örterna — till största delen bokväxter sådana som Arum 

 maculatum, Cephalanthera grandiflora, Elymus europceus m. fl. — märkes 

 äfven Mel. uniflora. Ser man på växtens utbredning i Sverige blir resul- 

 tatet, alt Mel. uniflora väl ej gärna hos oss kan betraktas som någon 

 bokväxt. Af Kjellman (i Föreläsningar öfver skandinaviska fanerogam- 

 florans utvecklingshistoriska element, 1886) hänföres den också till ekväx- 

 terna. Att Mel. uniflora på vår östra kust hunnit så långt mot norr, 

 förefaller i hvarje tall anmärkningsvärdt. Till jämförelse må framhållas, 

 att den i Norge enligt Blytt (Haandbog i Norges Flora, Kristiania 1906) 

 ej går längre än till trakten af Stavanger (59°10'). Den af kandidat Fries 

 angifna lokalen vid Gregersboda ligger på 59°35' och torde tills dato vara 

 den nordligaste kända fyndorten för Mel. uniflora i hela Europa. 



/. A. O. Skärman. 



