(16) 



täcktes fyra af de på nämnda sätt behandlade blommorna med gastyg 

 och de återstående fem med tunna vaxpapperspåsar, hvilka dessförinnan 

 öfverdragils med ett fint lager af cerat. På Rosa virentiformis prepare- 

 rades på ofvannämnda sätt tvenne blommor, på R. glauca inalles sju. 



Vid aftagandet af höljena mot slutet af september månad visade sig att 

 samtliga med gastyg öfverbundna skott afdött, hvaremot alla med vax- 

 pappershölje försedda voro vid fullt lif och med fullt utbildade nypon. 

 Nyponens form var närmast lik blomställningarnas sidonypons på samma 

 buskar och storleken ordinär för samtliga, utom ett, som var nära nog 

 dubbelt så stort som de öfriga. Färgen var äfvenledes tämligen öfverens- 

 stämmande, ehuru något blekare. 



Ett af nyponen bar dock spår af förtorkade ståndarknappar, antagli- 

 gen beroende på att kastreringen här ej företagits tillräckligt långt ned 

 vid ståndarsträngarnas fästpunkter. De öfriga skilde sig från detta och 

 andra nypon genom att frukternas toppyta var slät och jämn utan rester 

 af ståndare. Nötterna visade sig innehålla typiskt utbildade em- 

 bryoner. 



Försök i större utsträckning komma under den kommande sommaren 

 på samma växtplats att utföras. 



DiNGLER har i ett arbete 1906 (»Fakultative parthenogenetische Fortpflan- 

 zung bei Rosa rubiginosa?» Mitt. nat. Ver. zu Aschaffenburg, Bd 5) trott 

 sig kunna påvisa att hos Rosa rubiginosa fakultativ partenogenetisk em- 

 br3^obildning förekommer. Emellertid har han i ett senare arbete (Ibi- 

 dem, Bd 6, 1907) uttryckt sina tvifvelsmål öfver resultatens tillförlitlighet. 

 Det förefaller dock som om af de ofvan anförda försöken skulle framgå, 

 att åtminstone hos de af mig undersökta i?osa-formerna embryobild- 

 ning kan äga rum utan föregående befruktning. Huruvida här 

 föreligger ett fall af apogami, såsom hos Alchemilla o. a., eller embryo- 

 utvecklingen utgår från en vegetativ cell i t. ex. nucellusväfnaden kan 

 naturligtvis endast afgöras genom en cytologisk undersökning af de nämnda 

 formerna. 



Erik Lundström. 



Om förekomsten i Sollentuna socken af Betoniea offleinalis 

 samt några andra botaniska anteeknlngfar. 



Som bekant är Betoniea officinalis i Sverige ganska sällsynt och dess 

 utbredningsområde inskränker sig till ett fåtal ställen i vestra Skåne. 

 Det väckte således i botaniska kretsar rätt mycket uppseende, då K. Fr. 

 Thedenius i sin år 1871 utgifna Flora öfver Uplands och Södermanlands 

 fanerogamer kunde meddela, att Betoniea blifvit funnen »i Sollentuna 

 socken mellan Pomern och Bög nära sjön Rafveln i mängd». Men då år 

 1879 Carl Hartman utgaf elfte upplagan af sin faders handbok i Skandina- 

 viens Flora upplystes däri om förekomsten i Sollentuna af Betoniea, att 

 växten år 1859 eller 1860 blifvit derstädes utsådd af J. A. Braun enligt 

 dennes egen uppgift till Carl Hartman. 



