(67) 



natur, åtminstone ttorisliskt tngct uppträdande som arter, båda med sprid- 

 ning i granflorans riktning ocli därmed hänvisande på ett nordostligt ur- 

 sprung. Det är ju därför ej uteslutet, att de från början utbildat sig 

 ur hybrida former, då det nu allmänt antages, att verkliga arter kunna 

 uppstå på detta sätt. Men fullt ut lika antagligt kan vara, att graciles- 

 cens uppstått genom mutation af C. neglecta, till hvilken den i själfva 

 verket står 3'tterst nära. I hvilketdera fallet som helst kan i den med 

 viss sannolikhet förmodas en endemisk art, uppkommen någonstädes i 

 öfre landskapen; sannolikare tyckes dock, att den liksom piirpurea in- 

 vandrat österifrån, då analogien med C. chalybcea visar möjligheten, att en 

 österifrån inflyttad växt kan så godt som saknas i den nutida finska flo- 

 ran. Och i alla fall några finska former, åtminstone den Sselanska från 

 Karelen, tyckas väl kunna hänföras till vår gracilescens. 



Steriliteten af knapparna hos gracilescens och piirpurea kan lika väl 

 bero på något slags apogami (liksom hos nämnda Taraxacum- och Hie- 

 raciumformer) som på hybriditet. Jag har aldrig hos någon hybrid fun- 

 nit knapparna fullkomligt tomma som hos piirpurea och som de äro 

 hos nämnda Taraxaca och Hieracia; den ytterligt starka polymorfien er- 

 bjuder också en likhetspunkt med dessa och andra apogama växter, ss. 

 Rosse och Alchemillae. Skulle C. epigejos, som äfven har gula knappar, 

 befinnas utan pollen (en af mina botaniska vänner har uppgifvit, att han 

 trots mycket sökande aldrig lyckats finna den med frön; således som hos 

 ■Phragmites!), så kunde apogami inom släktet Calamagrostis anses fullt 

 bevisad. Det är härvid också att erinra, att jag undantagsvis hos både 

 purpurea och gracilescens funnit violetta, således antagligen fullt fertila 

 knappar samt hos purpurea fullt utvecklade frön (jag minnes särskildt 

 i ex. från Kola-halfön). 



Som af ofvanstående framgår, kan ej med det undersökningsmaterial 

 våra samlingar innehålla någon tillfredsställande utredning göras af de 

 frågor, som ställas på Calamagrostis-forskaren enligt den vetenskapliga 

 forskningens nutida riktningslinjer. Det behöfves oundgängligen omfattande 

 undersökning af lefvande material, närmast utredning af steriliteten i 

 pollen- och fröbildning samt dennas orsaker, cj^tologiska och andra. Lika 

 oundgänglig är en utredning af hufvudformernas utbredningsförhållanden, 

 långt noggrannare än hittills skett. Särskildt är därvid att beakta lan- 

 ceolatas, gracilescens' och epigejos' j^mniga förekomst i icke blommande till- 

 stånd. På mj^rmark kan lanceolata vara allmän på stora sträckor, utan 

 att man kan se ett enda blommande strå förrän efter noggrant letande 

 bland buskar o. d., där multnande blad gifvit något mer af mylla, men 

 äfven i denna sterila förekomst är den alltid lätt att igenkänna på de 

 slakt öfverhängande bladen med glänsande mörkgrön till något violett un- 

 dersida samt täthårig öfversida. Från denna kännes steril gracilescens på 

 långt håll genom upprätta blad, något smalare och af ljusare färgton 

 (men icke grå som hos neglectaX Jag är viss, att aktgifvande på denna 

 sterila förekomst skall leda till en m3xket förändrad uppfattning af lan- 

 ceolatas frekvens i stora delar af Finland, och kanske skall gracilescens 

 i vissa trakter finnas lika ymnig som hos oss. 



Calamagrostis-hybrider äro nog icke mycket sällsyntare än Salix-hybri- 



Svensk Botanisk Tidskrift i'909. 19 



