(82) 



funnen ända upp till Gäfle, således ungefär upp till ekens nuvarande 

 nordgräns. 



På liknande platser återfann jag förtiden sommar såväl där som på 

 bergets nordligaste del, nära Berghamn, den redan af Theorin för Om- 

 berg uppgifna Gyalecta Flotowii Körb. Dessa gamla, ofta fallfärdiga 

 ekar, hvilka stå kvar djupt inne i granskogen som minnen från den 

 tid, då eken på berget ännu icke undanträngts af granen, hysa en vis- 

 serligen artfattig, men växtgeografiskt intressant lafflora, hvars mest 

 iögonenfallande element äro Gyalecla ulmi (Sw.), Thelotrema lepadinum 

 Ach. och Lecanaclis abietina (Ach.) Körb. Den sistnämnda, som egen- 

 domligt nog ej omnämnes af Theorin, uppträder dessutom på gamla 

 granar, t. ex. nära Elvarums udde. 



Vid Alvastra fann jag förtiden sommar bland andra Lecania Körbe- 

 riana Lahm, Bilimbia effasa Auersw., Caloplaca cerinella (Nyl.) och Rino- 

 dina alrocinerea (Dicks.) var. fatiscens (Th. Fr.) Malme. Den förstnämnda 

 är i Th. M. Fries' Lichenographia scandinavica angifven för endast en 

 enda lokal i Sverige, nämligen Råbäck på Kinnekulle. P. J. Hellbom 

 tror sig hafva funnit den på Tjörn [Lafvegetationen på öarne vid Sveri- 

 ges vestkust (1887), p. 39], men anför den med tvekan. År 1889 anträf- 

 fade jag den vid Gimmersta, Julita socken i Södermanland (Botaniska 

 Notiser, 1895, p. 140). Vid Alvastra förekom den ganska ymnigt på en 

 gammal alm i alléen. Likaledes på gammal alm har jag funnit den 

 vid Kummelnäs på Värmdön. Den synes således hafva en ganska vid- 

 sträckt utbredning inom vårt land. — Bilimbia effusa insamlades ganska 

 sparsamt på en gammal alm i sluttningen af berget, helt nära dess fot. 

 Äfven för denna art anför Th. M. Fries år 1874 endast en fyndort, 

 nämligen Hallstorp på Öland. Jag har sedan anträffat den vid Kivik i 

 Skåne och vid Lummelunda på Gottland (Botaniska Notiser 1895, p. 

 140); på sistnämnda ställe återfanns den sistliden sommar. Öfverallt, 

 där jag observerat den, har den slagit sig ned på starkt beskuggade 

 lokaliteter. I systematiskt hänseende är den af intresse, enär den bildar 

 en öfvergång mellan Bilimbia och Bacidia. Den synes mig stå mycket 

 närmare de Bacidia-arier, som gruppera sig kring B. atrosanguinea 

 (Schaer.) Stizenb., än till de mig bekanta Bilimbia-arierna. A. Zahlbruck- 

 NER sammanför också i Engler & Prantl, Die natiirl. Pflanzenfamilien 

 dessa båda släkten och använder för komplexen det äldsta namnet, 

 Bacidia De Not. — Namnet Caloplaca perfida n. sp. gaf jag i Botaniska 

 Notiser, 1895, p. 207, en laf, som anträffades vid Kivik i Skåne; jag på- 

 pekade dock, att den möjligen kunde vara identisk med Lecanora ceri- 

 nella Nyl. (non Floerke). Det exemplar, som legat till grund för 

 Nylanders beskrifning, har jag visserligen ej heller nu sett, men sedan 

 jag haft tillfälle att taga del af utförligare beskrifningar öfver denna 

 art, drager jag nu, om ock icke ulan tvekan, in den af mig beskrifna. 

 För släktet, hvars begränsning är mycket olika hos olika författare och 

 hvars synonymik är i hög grad invecklad, begagnar jag tillsvidare det 

 af Th. M. Fries gifna namnet, hvarvid jag dock vill hafva anmärkt, att 

 Callopisma Martius svårligen någonsin åter kan komma att användas för 

 gentianacé-släktet Deianira Chamisso & Schlechtendal. Caloplaca ceri- 



