(84) 



Parmelia intestiniformis (Villars) Acharius 

 funnen i Stockholmstrakten. 



I Svensk botanisk tidskrift, I (1907), ss. 336 — 341, lämnade jag en kort 

 redogörelse för de i Stockholmstrakten förekommande Parmelia-arterna 

 af undersläktet Hypogymnia. Under förtiden sommar gjorde jag ett 

 fynd, som i någon mån kompletterar denna framställning; här anträffa- 

 des nämligen på Ormingelandet på Värmdön en fjärde hithörande art, 

 Parmelia intestiniformis (Vill.) Ach. Alldeles oväntad var visserligen icke 

 förekomsten af denna växt på låglandet så långt söderut, men ett om- 

 nämnande sjmes mig dock fyndet förtjäna. 



I Th. M. Fries' Lichenographia scandinavica (s. 119), där arten upp- 

 tages under det något yngre namnet P. encausta (Sm.) Ach., uppgifves 

 rörande utbredningen: »In saxis rupibusque alpium montiumque altiorum 

 siccis ventosis, neque similia loca regionum supra mare minus elevata- 

 rum omnino fugiens.» Till de antydda fyndorterna i låglandet i Sverige 

 höra Ånimskog och Skållerud i Dalsland (J. Hulting) — lokaliteter, 

 som dock ligga skäligen högt — samt Halmbyboda i Uppland och ön 

 Jungfrun i Kalmarsund (M. M. Floderus). I Finland var arten redau 

 då anträffad så långt söderut som på Åland (E. Nyländer). 



I P. J. Hellboms »Norrlands lafvar» (1884), s. 39, uppgifves ifråga- 

 varande art vara »tämligen allmän i fjälltrakterna, utom hvilka den före- 

 kommer här och där i skogstrakten samt på bergen vid hafskusten.» 

 Någon uppgift om dess förekomst i de båda sydligaste landskapen, Gäst- 

 rikland och Hälsingland, föreligga dock icke. Rörande artens uppträ- 

 dande i Dalsland säger J. Hulting i »Dalslands lafvar» (1900), s. 40, att 

 den är »tämligen vanlig på de högre bergen.» — Dessa äro de enda 

 uppgifter, jag lyckats finna i litteraturen, hvilka komplettera de ofvan- 

 nämnda af Th. M. Fries lämnade. 



På Värmdön anträffades växten på en tämligen solöppen, mot öster 

 eller nordost svagt sluttande klippa strax till vänster om högsta punk- 

 ten på vägen, som leder från Rensätra gård till Kummelnäs, på omkring 

 40 meters höjd öfver hafvet. Den förekom på en inskränkt lokalitet 

 ganska ymnigt, men endast i sterila exemplar, närmast hänförliga till 

 f. encausta (Sm.) Wainio. I dess sällskap uppträdde Parmelia centrifuga 

 (L.) Ach., P. stygia (L.) Ach., Cetraria commixta (Nyl.) Th. Fr., Gyro- 

 phora hyperborea Ach., Rhizocarpon badioatrum (Floerke) Th. Fr. 

 m. fl. 



Sedan Kummelnäs och Rensätra nu kommit i händerna på ett kon- 

 sortium, som har för afsikt att stycka egendomarna i villatomter, kan 

 nog denna fyndort anses vara starkt hotad. Det är dock mycket antag- 

 ligt, att växten förekommer äfven annorstädes på platåerna på Orminge- 

 landet. För den, som sysslar med fanerogamer, förefaller denna del 

 af Värmdön otvifvelaktigt föga inbjudande, särskildt sådan den ter sig 

 från segelleden ut till Vaxholm. De magra, hedartade bergplatåerna 

 med sina martallar hafva nog också icke mycket att erbjuda i fanero- 

 gamväg. Dalgångarna med sina ekar, lindar, lönnar och andra löfträd^ 



