(85) 



dem man endast till en ringa del ser från segelleden, hysa däremot en 

 ingalunda artfattig fanerogamvegetation. Särdeles rik är Archieracium- 

 floran; i ett litet område, begränsadt ungefär af Sågsjön och dess ut- 

 lopp i Kummelnäsviken, dalen, som stryker fram förbi Rensätra mellan 

 Sågsjön och M3^rsjön eller »Stora dammen », och de dalgångar, som från 

 sistnämnda lilla sjö sträcka sig i västnordvästlig riktning mot Halfkaks- 

 sundet, har jag anträffat de allra flesta för Stockholmstrakten uppgifna 

 Archieracia vulgata, däribland H. Juelii Dahlst. och H. remanens Malme, 

 och dessutom några, som ej förut voro kända från denna trakt, t. ex. 

 H. grandidens Dahlst. och H. sarcophyllum Stenstr. — För den, som 

 sj^sslar med kryptogamer, särskildt lafvar, äro dock äfven själfva platå- 

 erna ganska lockande, om de än verka tröttande genom sin rätt stora 

 enformighet. Det största intresset från floristiskt växtgeografisk syn- 

 punkt erbjuda de arter, som hufvudsakligen hafva nordlig utbredning. 

 Här uppträda, ej sällan massvis, flera lafvar, som inom vårt land hafva 

 sin sydgräns här eller åtminstone befinna sig nära densamma. Förutom 

 de redan ofvan omnämnda kunna som exempel anföras Stereocaulon 

 denudatiim Floerke, Cladonia bellidiflora (Ach.) Schser., Cetraria fahlunen- 

 sis auctor., Hcematommci uentosum (L.) Mass. och Lecidea demissa (Rutstr.) 

 Ach. Sparsamt har på gamla grangrenar anträffats Lecidea amaurospoda 

 (Anzi) [= L. pullata (Norm.) Th. Fr.], hvilken art synes vara ytterst säll- 

 synt nedåt landet. Äfven mossfloran torde hysa åtskilliga arter, som 

 förhålla sig på samma sätt. Utan att vara närmare förtrogen med denna 

 växtgrupp, har jag mångenstädes på Orraingelandet anträffat en sådan 

 mossa, nämligen den vackra Tetraplodon bryoides (Zoég.) Lindb. 



Gast. O. Malme. 



Ekmjöldagrgren i Sverig-e. 



Mot slutet af 1907 uppträdde flerstädes i Frankrike en ny sjukdom 

 på ekarna, förorsakad af oidieformen af en erysifé. P. Hariot, som i 

 en uppsats, Note sur un Oidium du Chéne i Bull. d. 1. Soc. Mycol. d. 

 France, t. XXIII, 1907, pag. 157, offentliggjorde det första meddelandet 

 om denna sjukdoms uppträdande, anser svampen höra till släktet Micro- 

 sphcera, af hvilkets arter den mest liknar M. Aini. Under det följande 

 året spridde sig sjukdomen hastigt och uppträdde epidemiskt med stor 

 intensitet i Frankrike, Spanien, Portugal, Schweiz, Italien, Tyskland och 

 Holland. Parasiten angrep flera Quercus-arier mer eller mindre häftigt, 

 de amerikanska arterna angrepos mindre än de europeiska. En utförlig 

 redogörelse för parasiten och en sammanställning af den redan ganska 

 rika litteraturen öfver densamma lämnas af T. Ferraris i en uppsats, 

 Osservazioni sulla morfologia delVOidio delle Quercie i Ann. mycol. vol. 

 VII, 1909, pag. 62, och han betraktar den som en form af Oidium quer- 

 cinum Thiimen, beskrifven 1878 efter exemplar från Portugal. I en upp- 

 sats, Die systematische Stellung des Eichenmehltaupilzes i Naturw. Zeitschr. 



