(87) 



dande mot skadedjuren. Försöken att döda larverna med kloroform 

 eller kolsvafla i täta lådor äro nog så till vida ändamålsenliga, att de 

 döda de larver, som finnas i herbariet för tillfället, men de okläckta 

 äggen påverkas icke däraf. Snart nog kläckas dessa och gifva upphof 

 åt n\^a larver. Ej heller kan man med sistnämnda åtgärd hindra, att 

 invandring af ny generation af skadedjuren äger rum. 



Ett fullkomligt effektivt sk3'ddsmedel mot insektlarver i herbarier 

 är thymol. Sedan jag användt densamma i mitt ganska stora herbarium 

 (omfattande mer än 30,000 exempl.) några få veckor, har jag icke under 

 loppet af mer än två år påträffat en enda insektlarv i mitt herbarium. 

 — Jag kan därför med fullt skäl rekommendera thjmiol som ett fullt 

 effektivt medel mot insektlarver i växtsamlingar. 



En entomolog, ägare af en betj^dlig insektsamling, har användt thymol 

 med öfverraskande godt resultat som skyddsmedel mot de arter af skade- 

 djur, som förut vållat honom beklagliga förluster i hans samling. Thy- 

 mol bör alltså äfven blifva till n3^tta för entomologer. 



I herbarier fördelas thymolen där och hvar mellan papperen, då snart 

 nog hela växtpacken impregneras af den småningom förflj^ktigande thy- 

 molen. Växter och papper få därigenom stark lukt af thymol, som 

 håller de äggläggande insekterna borta och vållar att de larver, som 

 redan finnas i herbariet, hämmas i sin utveckling. Th3"molens lukt är 

 ingalunda obehaglig, erinrande om timjan. Den håller sig kraftigt 

 kvar lång tid, hvadan ny thymol ej behöfver tillföras herbariet mer än 

 hvartannat år. 



Lukten af thj^molen gör sig icke besvärligt märkbar i herbariet, iy 

 thymolen är icke så särdeles fhktig vid vanlig temperatur. Kokpunkten 

 ligger öfver -f 200° C. Papperet tyckes binda thymolen i anmärknings- 

 värd grad. Jag har mina skåp f3^11da med thymolbehandlade växter 

 stående i eldade boningsrum. Vanligen märker man alls icke någon th}^- 

 mollukt i rummet. Då man går förbi skåpen kan man stundom märka 

 en svag timjanslukt. Då växtbuntarna tagas fram kan den, som tillfälligt 

 kommer in i rummet där man har dem under behandling, nog känna 

 tydlig, men ej besvärlig lukt af timjan. Den som arbetar med växt- 

 knippena märker knappt nog tliNaiiollukten, om han ej böjer sig ned 

 öfver papperet. 



Man kan inlägga thymolen i herbariet i form af groft pulver, som 

 erhålles genom att krossa de stora thj^molkristallerna. Använder man 

 sig af sådan pulverformig thymol, så går dock en del däraf förlorad, 

 därigenom att ett och annat korn lätt faller ur papperen då herbariet 

 användes. Bättre är, att genom upphettning i en porslinsskål eller 

 tallrik, ställd på ett sandbad (ett sandlager ut.bredt på en metallplåt), 

 smälta thymolen och i densamma doppa blad af läskpapper, som kvar- 

 håller och binder thj^molen, då det impregnerade pappersbladet upptages 

 ur smältan och får kallna i luften, hvarvid thj^molen genast öfvergår i 

 fast form. Bitar af sådant thj^molpapper kunna sedan läggas i herba- 

 riet i större eller mindre antal — mer i sådana växtgrupper, som äro 

 m3xket utsatta för angrepp af insektlarver, mindre i andra grupper. 

 Anbringas th3'molen på detta sätt i herbariet, så spilles intet däraf bort. 



