Svensk Botanisk Tidskrift, i o 09. Bd a, h. 2. 



REFERAT. 



E. COLLINDER, Medelpads flora. Yäxtgeografisk öfversikt och syste- 

 matisk förteckning öfver kärlväxterna. 192 sidor och 1 karta. Norrländskt 

 handbibliotek II. Uppsala och Stockholm 1909. Pris 3 kr. 



I våra grannländer har under de senaste årtiondena ett oförtrutet ar- 

 bete blifvit nedlagdt på växtgeografiska studier, och äfven samlandet af 

 växtgeografiskt detalj material har, ofta som ett led i hemb3^gdsforskningen, 

 bedrifvits med stort intresse. I vårt land har denna gren af botaniken 

 af en stor procent af yrkesbotanisterna nära nog föraktats, och det har 

 ;gått så långt, att Vetenskapsakademien ansett även ytterst samvetsgranna 

 dylika arbeten ej värda att intagas i dess publikationer. 



Under sådana förhållanden är det knappast underligt, att Norrlands 

 växtgeografi, fastän snart 200 år förflutit sedan Linné under sin lapska 

 resa lade grunden till vår kunskap därom, ännu i det stora hela är out- 

 redd, och att vi hufvudsakligen ha botanisterna före 1870 att tacka för 

 det lilla som är kändt. 



Med så m3^cket större tillfredsställelse kan ett så samvetsgrant arbete 

 som det här omnämnda öfver en af Norrlands växtgeografiskt intressan- 

 taste delar hälsas, helst som det därtill genom privat offervillighet fått 

 en mycket tilltalande utstyrsel. 



Arbetet är i första hand en förteckning med växtlokaler öfver Medel- 

 pads kärlväxter. Af dess 192 sidor upptagas sålunda 125 af den växtgeo- 

 grafiska öfversikten. 



Efter en intressant historik öfver provinsens botaniska utforskande och 

 en kort redogörelse för områdets fysiska geografi samt en ekologisk öf- 

 versikt af florans element behandlar författaren i ett kapitel vegetations- 

 områdena. 



Polhöjdens inflytande på florans sammansättning är ej synnerligen 

 märkbart, utan afståndet från Bottenhafvet och höjden öfver hafvet äro 

 hufvudsakligen bestämmande. Floran betecknas som ett öfvergångsled 

 mellan ek- och fjällfloran, och den olika proportionen mellan dessa tvenne 

 artgrupper bidrager att åt vegetationen inom de fem olika vegetations- 

 områden, som förf. uppställer (1. kustbygden, 2. nedre dalbygden, 3. öfre 

 dalbygden, 4. nedre skogsregionen, 5. öfre skogsregionen) ge en tämligen 

 olika sammansättning. 



