(110) 



skog än de sydligare, och dessa siffror från mellersta delen torde kunna 

 tagas som ett ungefärligt genomsnittsvärde för hela Norrland. 



Dessa försumpningar orsakas dels af sjöar och tjärnar, dels af kall- 

 källor. Ett särskildt slag af försumpning är den biologiska. Förf. 

 anser att de norrländska skogarnes markbetäckning i stort sedt utveck- 

 lar sig från torrhetsälskande till allt mer fuktighetsälskande stadier. 



Sålunda får man se, hurusom på sandhedarna de grå lafvarna, ljungen 

 och lingonriset undanträngas af husmossan och blåbärsriset samt dessa 

 i sin tur till sist af hvitmossan och björnmossan, utan att från annat 

 håll tillrinnande vatten åstadkommer denna omvandling. Jag har i 

 södra Västerbotten t. o. m. sett stora hvitmossetufvor på moränåsar, där 

 såväl öfversilning som uppåtgående försumpning voro alldeles uteslutna.» 

 Enligt Kempe och Axel Lundström står denna art af försumpning i 

 samband med granens inträngande på marken. »Förklaringen härtill 

 skulle vara den, att när granen intränger på tallens mark och utfj^ller 

 det glesa tallbeståndet, bevaras dagvattnet längre än fallet var, medan 

 skogsbeståndet utgjordes af enbart tall. Ett barrblandbestånd eller gran- 

 bestånd skuggar alltid marken mer än ett rent tallbestånd». 



Frågan om de vattensjuka markerna i Norrland vidgas eller icke 

 diskuteras ganska utförligt. Författarens egen erfarenhet är, att my- 

 rarna allmänt fortfarande transgrediera. Flere observationer föreligga 

 ju öfver uttorkningsfenomen. Hvad orsakerna till dessa beträffar, fram- 

 hållas som en underskattad sådan de åtgärder, människan under tider- 

 nas lopp vidtagit för att afleda vattnet. Af stort intresse är författarens 

 på ett omfattande material grundade erfarenhet, att han aldrig sett för- 

 sumpning uppkomma efter eller genom afverkning, däremot på åtskilliga 

 ställen iakttagit, att försumpad skogsmark efter afverkning upptorkat. 



Som en motvikt till den gängse uppfattningen af försumpningsfenome- 

 nen som en stor riksolycka sätter han betydelsen af de organiska mas- 

 sor, som uppbevaras i torfbildningarna. »Ägarne af Norrlands marker 

 tillkommer det att påskynda förmultningen och utnyttja värdet; de skola 

 då finna att hopandet af kväfvemassorna varit mera ett välsignelsens, 

 än ett förstörelsens verk.» 



Afverkningen är en faktor, som med undantag för några just där- 

 för ur forstlig synpunkt ganska märkliga bruksskogar först med midten 

 af förra seklet började influera på de norrländska skogarna och deras 

 utvecklingshistoria. De första 20 — 30 åren af denna tid blefvo ödesdigra 

 för denna utveckling. Då endast bjälkar, plankor, hattens och bräder 

 ned till 6-tums bredd funno afsättning å världsmarknaden, men icke 

 dimensioner härunder, infördes en till sina verkningar synnerligen irra- 

 tionell dimensionsafverkning allmänt i Norrlandsskogarna. Särskildt 

 gäller detta de för tallen ägnade markerna, där granen inträngt. Där 

 afverkades det grofväxta tallbeståndet, medan de öfveråriga, lafbehängda 

 granarna lemnades som föryngringsmedel å en mark, där .tallen ovill- 

 korligen bort få vara herre. 



Det var sålunda ej sköflingen som sådan af skogen, utan underlåten- 

 het att i de gamla utvuxna bestånden borttaga alla träd med afstannad 

 tillväxt, stora eller små, som var denna afverkningsperiods kardinalsynd. 



