(113) 



i motståndskraft mot rötsvampar och läsioner granen obestridligt öfver- 

 lägsen; h^^fladt ocli sågadt virke af furu har också hittills betingat högre 

 pris än gran. »Men den senare har så mj^cket större förmåga af för- 

 yngring samt växer på fullgod mark så m3^cket fortare än tallen, att 

 förtjänster och fel redan nu torde väga någorlunda jämnt. Vi få ej 

 heller glömma, att sulfitfabriker och träsliperier åtminstone tillsvidare 

 ej kunna undvara granen samt att möjligen genom dem granens värde 

 ytterligare kommer att stegras». En annan faktor, som försonar oss med 

 granens inträngande, ligger i, att den samtidigt skapat bättre förhållan- 

 den för tallen, så att denna nu, därest den blir återinförd å dessa mar- 

 ker, genom den m3'lla och den högre fuktighetsgrad granen medfört, 

 kan växa mycket fortare än fallet varit, om granen aldrig trängt in. 



Afverkningspolitik och afverkning. Det torde efter det föregå- 

 ende ej förvåna, att förf. kommer till den slutsatsen, att det helt enkelt 

 finnes oerhördt många bestånd och träd i de norrländska skogarne, som 

 ur skogsvårdssynpunkt böra borttagas. Huru stor procent af virkeskapi- 

 talet veta vi ej. »Finge man döma», säger han p. 23, »af de skogar, 

 som jag i detta afseende låtit undersöka, skulle man komma till den 

 uppfattningen, att af hela virkesförrådet i Norrlands skogar omkring 

 hälften vore af beskaffenhet att böra afverkas.» Denna uppfattning lig- 

 ger också som bakgrund till hela det märkliga program för den norr- 

 ländska skogshushållningen, som förf i kapitlet om afverkningspolitik 

 och afverkning utvecklar, men som här endast i yttersta korthet kan 

 beröras. 



Det från ren skogsvårdssynpunkt rätta förfarandet att på några få år 

 afverka den ifrågavarande skogen låter sig icke af diverse sociala och 

 nationalekonomiska skäl effektueras. Hur många år denna afverkning 

 under nuvarande förhållanden kan kräfva låter sig ännu ej bestämma, 

 men att den oväxtliga skogen i första hand bör tagas är tydligt. Den 

 biologiska synpunkten skall vara den bestämmande. »För de första år- 

 tiondena hafva vi att tillvarataga den oväxtliga skogen samt allt gallrings- 

 virket.» Särskildt hvad staten beträffar, som disponerar c:a 30 % af 

 all Norrlands skogsmark, bör den på sina egna och de bet3^dande vid- 

 der af privata skogar, som stå under statens vård och förm3^ndarskap, 

 afpassa stämplingarnas storlek »icke med ledning af uthållighetsprincipen, 

 hvars tillämpning på skog, som till större delen förlorat sin växtkraft, 

 är omöjlig och onaturlig, utan i syfte att inom rimlig och lämplig tid 

 göra skogsmarken fullt produktiv.» 



Hvad afverkningsmetoderna beträffar, måste de med författarens biolo- 

 giska S3"n ställa sig ganska skiftande för de olika skogstyperna. 



Kempe är ingen vän af kulturskogar såsom sådana och han utvecklar 

 i ett särskildt kapitel (p. 41 — 45) alla de olägenheter, som följa med 

 skogskultur i Norrland. Emellertid anser han det oundvikligt att låta 

 alla öfveråriga skogar, där fröträd saknas, kalhuggas och kultiveras. 

 Samma afverkningsmetod måste användas för den tallmark, där gran, 

 som saknar utvecklingsmöjligheter, undanträngt tallen, och denna mark, 

 på hvilken därjämte alla frötallar naturligtvis omsorgsfullt bevaras, be- 

 sås sedan med tallfrö. De stora kalhyggena förordas icke, men de äro 



