(181) 



åhörarna, ehuru förehisningskatalogerna enli<ft \Veibull visa så lockande 

 tithir som undersökning af lefvande växter», »växtphysiologi», växternas 

 geografiska utbredning», »vegetationens historia . Därjämte föreläste han 

 ock åtskilliga terminer så abstrakta ämnen som >philosophia botanicis» 

 och tolkade »litteratura scienti?e botanicse», hvilket låter förmoda något 

 berättigande i en åhörares stränga omdöme, att »han bara pratade en 

 massa osammanhängande smörja>. Den egentliga botanisten på denna 

 tid i Lund var den fine och begåfvade, men tystlåtne och otillgänglige 

 Jacob Agardh, hvilken utnämndes till e. o. professor, samma år som Are- 

 schoug blef student. Areschoug yttrade sig alltid med mycken reverens 

 om honom, men något egentligen personligt förhållande, som kunde an- 

 tagas i högre grad ha påverkat x\:s utveckling såsom forskare och ka- 

 raktär, synes ej ha existerat dem emellan. 



De yttre hjälpmedlen för en botanices studerande voro ej häller då 

 sjmnerligen stora. Det bästa och värdefullaste var utan jämförelse den 

 botaniska trädgården. Denna hade planlagts 1745 af Hårleman, hvilken 

 äfven uppgjort planen till Linnés berömda trädgård i Uppsala, och var 

 belägen norr om Lundagård, där ännu några äldre träd utanför uni- 

 versitetet kvarstå från densamma. Arbetet tog sin början 1748, och 

 några år senare uppfördes äfven växthus. WeibuUs ord: > det hela var 

 en anläggning i små proportioner, men ej utan smak i tidens franska 

 stil» torde äga sin fulla tillämpning om trädgården äfven under Are- 

 schougs studietid. Den innehöll emellertid ett ingalunda oansenligt an- 

 tal träd, buskar och örter, hvilkas kännedom bilda grundlaget för den 

 tidens botaniska utbildning. I öfrigt var det däremot helt säkert rätt 

 klent bestäldt med studiematerialet. Den botaniska institutionen, belägen 

 i trädgårdens norra del och där föreläsningarna höllos, inrymde dels ett 

 herbarium, dels några andra samlingar. Däremot saknades alldeles mikro- 

 skop och andra hjälpmedel för en mera ingående undersökning. 



För sin vetenskapliga uppfostran torde sålunda x\reschoug i äfven för 

 denna tid ovanligt hög grad varit hänvisad till sig själf och den jämn- 

 åriga kamratkretsen, som räknade ej få med framstående vetenskaplig 

 läggning. Bland de mera kända naturforskare, med hvilka Areschoug 

 under detta och följande skede i sitt lif närmare umgicks, må nämnas 

 C. W. Blomstrand, N. P. Angelin och A. Möller. 



Areschougs ungdomsskrifter visa, att han under studieåren inhämtade 

 en för sin tid mycket god biologisk och gifvetvis framför allt botanisk 

 allmänbildning. Däremot var den kemiskt-fysikaliska säkert ganska svag, 

 en brist som han senare klart insåg. Särskildt kemiska kunskaper var 

 han därför mycket angelägen att hans unga elever skulle inhämta, men 

 enligt min uppfattning underskattade han vikten af matematiskt-fysisk 

 skolning för de blifvande biologerna, hvilket vid denna tid kanske ej 

 var så underligt. 



Studentårens studier slötos med en s\'stematisk af handling: »Revisio 

 Cuscutarum Suecite», om 20 sidor, Areschougs första tryckta arbete och 

 doktorsaf handling. 



Året därefter 1854 följde en lika stor systematisk afhandling »Botaniska 

 observationer», innehållande utredningar angående några ofullständigt 



