(lcS4) 



svårutredda släktet Rubus, ocli med den för honom karakteristiska sega 

 uthålligheten ägnade han många somrars naturstudier och långa vinter- 

 månaders flit åt bearbetningen af det väldiga hithörande material, han 

 småningom sammanförde. Efter mera än trettioårigt arbete publicerade 

 Areschoug 1885 sitt stora hufvudarbete i ämnet »Some observations on 

 the Genus Rubus . Detta 185 kvartsidor stora verk äger betj^delse icke 

 blott därigenom, att talrika nya typer inom släktet, här och i föregående 

 arbeten urskilda, omsorgsfullt och ingående karaktäriseras, utan äfven 

 därigenom, att dessa omsorgsfulla detaljstudier ledt honom in på art- 

 bildningens stora problem och på försök att i detalj spåra de 3'ttre för- 

 hållandenas inflytande i de nybildade arternas morfologi. Han utredde, 

 att vi i Skandinavien ha ett stort antal endemiska former, och sökte visa. 

 att dessa utan öfvergångsformer uppstått så att säga med ett slag ur 

 närstående arter. Areschougs för sin tid nya och från den härskande 

 uppfattningen afvikande åsikter mötte visserligen från flera håll gensä- 

 gelse, men ingen torde bestrida, att hans skarpa och klara öga i huf- 

 vudsak ledt honom rätt i systematiskt afseende. Den vidtgående art- 

 bildningsteori han utvecklade hade han tillfredsställelse att under de 

 senaste åren af sitt lif få se triumfera med Hugo de Vries mutations- 

 teori. 



Då x\reschoug inhämtade kunskap om Skånes flora, voro de befintliga 

 tlororna redan åldriga. Fries Flora scanica var tryckt 1835 och Liljas Skånes 

 flora 1838. Det låg därför nära till hands för en person, som i så hög 

 grad som A. var intresserad af det egna landskapets växter, att söka 

 åstadkomma en ny flora, innehållande äfven de senaste årtiondenas nya 

 fynd och utredningar. • Det vill emellertid synas som om den egentliga 

 orsaken till att Areschoug grep sig an med arbetet var behofvet, att vid 

 sin undervisning i »realskolan» ha en flora af lämplig omfattning att 

 sätta i ungdomens händer. Hela förordet i första upplagan af hans 

 Skånes flora af 1866 andas helt de pedagogiska synpunkterna. Boken, 

 332 sidor, är emellertid mycket förtjänstfull, rik på egna iakttagelser och 

 kontrollobservationer i diagnoserna och med talrika nya ståndorter för 

 anmärkningsvärdare och sällsyntare arter. I stort sedt är den dock 

 skäligen likartad den då rådande floratypen, för hvilken Hartmans flora 

 var mönstret. Ett mycket stort framsteg ligger mellan denna första samt 

 den 15 år senare utgifna andra upplagan af Skånes flora. I rent yttre 

 mått hade arbetet nästan fördubblats, i det den nya upplagan omfat- 

 tade 607 sidor, och dessutom var formatet större; men, hvad viktigare 

 var, den hade förändrats från en examineringsbok till en vetenskaplig 

 handbok, stående på höjden af sin tids forskning. Långa utförliga diag- 

 noser, upptagandet af talrika formafvikelser, en ofantlig ökning af de 

 växttopografiska uppgifterna samt ej minst den omsorgsfulla kritik, med 

 hvilken alla uppgifter granskats och nybeskrifningar utförts, gjorde den 

 till vår ojämförligt främsta provinsflora, en hedersplats som den fortfa- 

 rande intager. 



Samtidigt som Areschoug S3'sslade med den skånska floran och insam- 

 lade lokaluppgifter om densamma öppnades hans ögon för en mängd 

 egendomliga utbredningsanomalier hos en del skånska och andra skan- 



