(1<S5) 



dinaviska arter. Vid denna lid hade läran om en kvartar istid i norra 

 Europa genom Torell m. fl. fått ett fast grundadt underlag, och Are- 

 schoug var den förste, som mera genomfördt tillämpade denna teoris 

 lärdomar på vår floras historia och nuvarande utbredningsförhållanden. 

 Med verkligt genial blick har han i sitt hufvudarbete på detta område, 

 den 1866 tryckta af handlingen »Bidrag till den Skandinaviska vegetatio- 

 nens historia», uppdelat vår flora i vissa hufvudelement och sökt visa, 

 hurusom dessa, utmärkta genom vissa biologiska fordringar, under skilda, 

 klimatiskt olika skeden invandrat till Sverige. I allt väsentligt ha hans 

 åsikter bekräftats af senare tiders forskning, ehuru han helt säkert öfver- 

 drifvit centrala och norra Asiens betydelse som artbild ninghärd för den 

 nutida europeiska floran. Den växtgeografiska forskningen lade han 

 emellertid med sextiotalets slut åsido och upptog den senare endast i 

 samband med sina studier öfver släktet Rubus samt vid diskussioner 

 af ett par intressanta skandinaviska växtfynd: Trapa natans och Arte- 

 misia stelleriana. 



Systematikens noggranna växtanalys förde Areschoug öfver på den 

 speciella morfologien och den morfologiska biologien. Hans tidigaste 

 arbete häröfver, »Bidrag till groddknopparnas morfologi och biologi», 

 publicerades 1857, hans sista, nära 40 år senare, under titeln »Beiträge 

 zur Biologie der geophilen Pflanzen». Den förstnämnda afhandlingen 

 inledes med ett kapitel behandlande frågan om hvad som bör anses 

 som växtindivid; i detta ljuder ännu återklangen af naturfilosofiens spe- 

 kulativa syn på tingen. Sedan beskrifvas ytterst noggrant och omsorgs- 

 fullt en mängd undersökta arters groddknoppar. Denna term äger emel- 

 lertid icke den betydelse som i våra dagar utan betecknar öfverhufvud 

 perennernas förökningsknoppar. Då man läser denna gamla goda af- 

 handling och ser, hur den en gång allhärskande deskriptiva morfologien 

 här brottas med de frambrytande biologiskt-fysiologiska åskådningarna 

 förstår man, hvilka ofantliga framsteg botaniken gjort under den senaste 

 mansåldern. Ett ämne, i vissa afseenden berörande härmed likartade 

 problem, behandlas i Areschougs sista större morfologiskt-biologiska ar- 

 bete, om de geofila växternas biologi. Undersökningen afser i första 

 rummet att utreda det sätt, på hvilket underjordskottet banar sig väg 

 fram till jordytan. Ett flertal typer urskiljas och afbildas, sambandet 

 mellan form och lefnadskraf analyseras. Några verkligt nya och bety- 

 dande resultat lämnar emellertid denna undersökning knappast. 



Äfven vedväxternas biologi var under ett antal år föremål för Are- 

 schougs studier. Hans hufvudarbete häröfver utgafs 1877 under titeln 

 »Beiträge zur Biologie der Holzgewächse» och utgör en diger af handling 

 på 145 sidor i kvart jämte 8 taflor. Tio år senare publicerade han i 

 Englers Jahrbiicher en kortare sammanfattande öfversikt af sina studier 

 och synpunkter på föreliggande område. De ledande grundtankar, till 

 hvilka Areschoug nått fram voro följande. Mellan perennerna och träden 

 råder en grundväsentlig skillnad i det afseendet, att de förras lifsenergi 

 är i det väsentligaste riktad på utbildning af sådana delar, som stå i 

 den sexuella fortplantningens tjänst, medan hos vedväxterna densamma 

 skulle gå ut på »die Entwickelung des beharrlichen Stammsystems». Men 



