(189) 



någon figur. Det är också förvånande, att Areschoug ej strukit eller åt- 

 minstone reserverat sig mot hvarjehanda löjligheter i densamma, såsom 

 då det bland Reichenbachs skäl för att Aurantiaceerna äro de fullkom- 

 ligaste växterna, sägs: »frukten förnämligast, den vegetabiliska qvinliga 

 spha^rens urtyp, är i högsta grad koncentrerad, mildrad, förädlad». Se- 

 dan Warmings systematiska botanik utkommit, användes »v. Diibens hand- 

 bok» mj cket litet i Lund, men det ansågs dock ej rekommenderande att 

 vid tentamen uppgifva »Warming» såsom urkälla för det systematiska 

 vetandet, ehuru det var medgifvet alt läsa denna i stället för »v. Duben». 



Åren 1873 — 75 fördes mellan Th. Krok och Areschoug en förbittrad 

 strid om den senares läroböcker, hvilka hårdt anfäktats af den förre i 

 egenskap af ledamot i en af Kungl. Maj t tillsatt kommission, som ägde 

 att yttra sig om bland annat de vid läroverken använda läroböckerna i 

 naturhistoria. Deras tvekamp gällde i mycket ringa grad stora pedago- 

 giska principfrågor utan väsentligen petiga detaljanmärkningar; till slut 

 blef Areschoug arg och häfdade med en stilens kraft, som ännu är nöj- 

 sam att läsa, att han i det öfvervägande antalet fall hade rätt. Polemiken 

 visar för öfrigt hans mycket vidsträckta och grundliga botaniska detalj- 

 bildning samt innehåller synnerligen intressanta bidrag till hans karak- 

 täristik. 



* * 

 * 



Med höstterminen 1879 började Areschoug sin verksamhet som profes- 

 sor i botanik vid Lunds universitet, från hvilken befattning han erhöll 

 afsked 19 år senare eller den 1 sept. 1898. Hvad han under denna tid 

 uträttat som botanisk forskare är redan i korthet skisseradt, det var 

 ett fullföljande och afslutande af arbeten påbörjade under det föregående 

 skedet af hans lif. En ny uppgift för honom blef däremot ledandet af 

 den botaniska undervisningen. Dennas länkande i nya och moderna 

 banor samt skapandet af en modern botanisk institution blef hans för- 

 nämsta gärning under denna långa tid. Det sätt, på hvilket han genom- 

 förde ifrågavarande uppgifter, skall alltid ställa honom i ledet bland det 

 lundensiska universitetets främsta lärare. 



De rent yttre konturerna i denna sin lärarebana har han själf teck- 

 nat i den uppsats, han 1897 under titeln »Botaniska Institutionen» för- 

 fattade till den festskrift, universitetet utgaf till Oscar II: s 25-åriga rege- 

 ringsjubileum. 



Jacob Agardhs största insats till undervisningens fromma var skapan- 

 det af den nya botaniska trädgården. Riksdagen 1859—60 hade för ända- 

 målet beviljadt 75,000 rdr, hvaraf 42,000 till ny trädgård och 33,000 till 

 växthus. En 12 tunnland stor leråker, den s. k. Tornalyckan norr om 

 staden förvärfvades och enligt Agardhs plan anordnades härinom de 

 olika familjerna i grupper på kändt sätt. Då trädgården 1868 var fär- 

 dig, innehöll den enligt en uppgift af Areschoug c. 3,400 frilandsarter, 

 däribland 650 träd och buskar, samt c. 2,500 arter i de 7 växthusen. 

 Därjämte fanns institutionsbyggnad, hvars nedre våning dock disponera- 

 des af trädgårdsmästaren och 1 rum i den öfre af amanuensen, hvadan 

 endast 5 rum, däraf två medelstora, de öfriga små blefvo öfriga för 



Svensk Botanisk Tidskrift 1909. 



38 



