(192) 



han för oss den älskade och vördade äldre kamraten, men i regeln var 

 han annars den ärevördige professorn. 



Den allmänna sj^stematiken föreläste A. mera sällan, och då det skedde, 

 knappast med något djupare intresse. Han hade i sin bearbetning af 

 v. Diibens ^Växtrikets naturliga familjer» nedlagt det arbete han ägnat 

 denna del af botaniken. Öfver det otympliga uppradandet af familjer 

 och dessas karaktärer, som denna hårdsmälta lärobok innehåller, nådde 

 undervisningen egentligen aldrig, ehuru i föreläsningarna inarbetats äfven 

 Eichlers Bliithendiagramme och den nya morfologiska visdom detta ar- 

 bete innebar. Samlingar, som i verklig modern mening kunde belysa 

 systematiken, fanns det först under de senaste åren af hans verksamhet 

 medel att anskaffa. Öfverhufvud taget var nog den systematiska under- 

 visningen den svagaste, och hvad vi framförallt saknade var en god och 

 följriktig handledning i litteraturen på området, desto mera förvånande, 

 som x\reschoug själf följde ganska väl med äfven inom denna del af bo- 

 taniken. 



Den mest vägande och för sin tid mönstergilla, ja öfverhufvud taget 

 den ojämförligt bästa undervisning jag erhöll vid universitetet, var den 

 anatomiskt-morfologiska. Redan från 1874 anordnade Areschoug afgifts- 

 fria fytotomiska öfningar, 3 timmar livar vecka; senare ledde han 

 själf de mera försigkomna, docenten i ämnet nybörjarna. Areschoug 

 hade ett utmärkt godt och säkert naturforskareöga, men däremot 

 ett oförbätterligt klumpigt handlag. Under öfningarne fingo de, som 

 förmådde göra dugliga snitt, en mycket god och noggrann analys af 

 hvad dessa visade, och de talrika anatomiska gradualafhandlingar (19 

 stycken), som författades under hans professorstid, visa till fullo, att han 

 förmådde såväl att hålla intresset vaket hos eleverna för dessa studier 

 som att ge dem anvisning på lämpliga uppgifter. Under de senare åren 

 förmådde han nog icke hålla jämna steg med mikroteknikens hastiga 

 utveckling, men hans klarsynthet för vikten af de nya metoderna tog sig 

 uttryck i anskaffandet af moderna instrument i största möjliga omfatt- 

 ning. Öfningarna stöddes af de sällsynt omsorgsfullt utarbetade föreläs- 

 ningarna, under hvilka framlades nästan all viktigare, ämnet belysande 

 litteratur. 



Såsom tentator hade Areschoug en ovanligt stor förmåga att utröna 

 de tenterades kunskaper. Precisa och klara, men ofta svåra frågor, mo- 

 tande af alla försök att genom försiktiga och vaga svar skyla okunnig- 

 het, se där de karakteristiska dragen hos honom som tentator. 



Till sina politiska åsikter var och förblef Areschoug ända in i sin 

 ålderdom en alltigenom frisinnad man, dock tog han så godt som ingen 

 del i andra offentliga värf än de, som berörde hans ämbetsutöfning. 

 Några år (1873 — 78) var han dock stadsfullmäktig. Såsom en följd af 

 sin flärdfria läggning afböjde han bestämdt alla ordensutmärkelser. Där- 

 emot mottog han med glädje de kallelser till ledamotskap i lärda sam- 

 fund, hvarmed han hedrades. 



Den korta teckningen af en bland den botaniska forskningens främste 

 idkare i Sverige må härmed vara slut. Då nu den gamle läraren och 

 forskaren gått bort, lefver han kvar i vackert och kärt minne hos den 



