(199) 



studiet af Hieracierna och Jämtlands flora. Under 18 somrar, 1884 — 

 1901, botaniserade han i Jämtland, besökte dessutom Härjedalen 1890 

 och Gotland 1879 och 1880. Han har lämnat talrika bidrag till H. Dahl- 

 stedts Hieracie-exsiccat och äfven därstädes tillsammans med Dahlstedt 

 beskrifvit nya Hieracie-former. 



* 



Lars August Ahlg-ren. 



En märklig medlem af Svenska botaniska föreningen, skriftställaren 

 L. A. Ahlgren, afled i Stockholm den 18 december 1909 vid 56 års ål- 

 der. Kanske mest bekant under signaturen Papirius, var A. en af vårt 

 lands mest ansedda publicister, som genom sin stora begåfning och sina 

 omfattande kunskaper gjorde sig gällande på många områden af publi- 

 cistisk verksamhet; särskildt var han berömd som kåsör och framstående 

 skildrare af svenskt näringslif. Under en följd af år var han korre- 

 spondent till ett antal af landsortens större högertidningar. 



Ahlgren var ej blott en stor naturvän och blomsterälskare, han var 

 äfven en naturskildrare af rang. Vi anföra hvad H. Seldener skrifver 

 om honom i detta afseende (N. Dagl. AUeh. 18 dec. 1909). 



» — — Och dock torde man kunna sätta honom ännu högre som na- 

 turskildrare, denna genre af skriftställen, som så många försöka sig i, 

 men där så få l3^ckas, och där ännu färre uppnå mästerskapet Norr- 

 lands djupa furuvidder och mellersta Sveriges leende landskap ha af 

 Ahlgren mästerligt skildrats. Han var icke kammarskribenten, som i ett 

 rum vid en stadsgata satt och konstruerade ihop stämningar och land- 

 skapsskildringar. Det susade vind och friska väder, det ljöd fågelkvitter 

 och blänkte all ängens blomsterskönhet från hvad han skref. Ty han 

 kände så väl, hvad han skildrade. Han var den kunskapsrike, skarp- 

 synte och ömsinte naturvännen, som lärt sig att tyda de hemligheter, 

 som skogen och bergen och fjärdarna kunna förtälja för den, som med 

 tillräckligt fint öra förmår att lyssna därtill.» 



En del af sina skildringar utgaf Ahlgren i bokform: På nordlig stråt, 

 reseskildringar och kulturbilder från vårt framtidsland (1900) och Ur Papirii 

 papper, naturstämningar och minnen (1901). Särskildt den sistnämnda 

 är en för hvarje naturvän synnerligen nöjsam bok; skildringar sådana 

 som Karin Päronträd, Novembermorgon, Djurstudier i midvintern, En för- 

 svinnande sjö (Sala damm), Dagdrifvarlif Ömkliga jägarebedrifter utmär- 

 kas genom en rättfram och äkta stämning, en detaljsäkerhet, en humor 

 och berättartalang, som ställa dem bland det bästa, som i den genren 

 sett dagen på svenskt språk. 



T. V. 



