Kaiser RudclJ, dem ungarischen Kenige Mathias etc. etc. íáll 
ordnunku tam táhli, kdežto ihned Leopoldus w celém kyrjsu, landgrabě z Leuchlenberku, 
Hannibal Pém, Grunehk (?) a jiné rady tu se postawiii; tu od stawiiw CeskVch werbowaný 
hd pěší, s pnpojenVmi bOO jízdních tam jsau uwedeni, kteřižlo společné J. M". C. prisáhati 
museli, píi J. M". až do posledního muže , že ziistati a odtud ustaupiti nechtějí, nýbrž že 
pomáhati chtějí ty neposlušné trestati. To když se stalo, tehdv i hned zámek osadili, též 
wšecku střelbu z zeugliausu wvwezli, a ji na Staré i Nowé města, jakožto na ty, kteří se 
ještě nepoddali, obrátili, a tak císařský most i s Hradčany a Malau stranau jakž zawi:eli. 
Staré a Л'оѵ\ё města mají wzíti. Jakož pak když wen wytáhlí, z welikych kusů střílení slv- 
šáno, náwěští dáwajíc, že již к Starému městu střílejí. Leopold pak , kdvž swrchupsaný lid 
tu přísahu wykonal, měl říci: >^Nu chwála Bohu! již jsme to wyřídili; kdvž jen Starého i 
Nowého města dostaneme, chceme se i hned na pomezí obrátiti:« Wšak jestli že hranice a 
pomezí proti Rakausům, zwláště když král Uherský s lidem swým již na cestě jest, aneb 
tvtoli naše pomezí tu míní, wěděti se nemůže. Toliko o tom se wi, že Romai se zjewně 
slvšeti dal, že prwé odpočinauti nechce, až J. M". C. Morawu , Rakausv a korunu Lher- 
skau zase к ruce dobude. A ačkoli se to hlásí, žehy Romai postřelen, i hrabě z Sulcu na 
placu zůstati mel: wšak že nic toho se nestalo, nýbrž hejtman Gall, hejtman Lucas, hejtman 
Kopp se 2 fendrichy, z nichž jeden prwé než se jiti dal, s kornetem swým do ЛVltawy 
uwržen a w ní utopen, prawí, že na místě zůstali. R^ittmistr Prandl, kterýž s swými reithary 
do Starého města se opowážil, že se ztratil, tak že se newí, žiwli (sic) jest, čili zajat. To 
sem na ten cas pánům oznámiti chtěl. Dat. na pospěch w Lesním Mnichowě, 13. Febr. 1611. 
fiLurf. Pfalcz Iiejtman 
Jiřík Petr z Saczenliof. 
Ppp« Domažlický z Tlnickowa. 1611« 33. Febr. přeloženo na oeskau řeč. 
Přepis w archivu Domažlickém. 
Z Prahy. 
Slowútný pane bratře! Až posawád nic potěšeného nemám wám co oznámiti, než 
wždv čím dál, žalostiwější a wětší neřesti. Téměř hůř býti nemůže. Arcikníže Leopoll dwa- 
kráte w pátek i w sobotu к tomu lidu Pasowskému s jiným a s jiným poručením do Be- 
rauna we 24 koních poslán bvl ; jednau odpowěd nepříjemnau (o níž není kdy psáti) při- 
nesl; podruhé lid ten Pasowský místo přinešení odpowědi, w neděli až к Bilé hoře přiwedl, 
skrze což zmamenitý pokřik po kostelích wšudv, rowně kdvž po welikém kázaní mělo býti, 
wzešel, tak že lid wen běžíc a tlačíc se, mnozí jedni po druhVch šlapali. ЛЛ tom lermo 
na bubny wšudy bili, w zwony u kostelůw, na rathauze i na zámku šturmowali, prawíce, že 
již na Bílé hoře jsau a naše mordují. Lid jízdný i pěší, najatý i domácí, ze wšech stran 
jeli skokem a běželi na Bílau horu, kdež znamenitý počet se jich shromáždilo. Oni pak 
slvšíc lermo a šturmowání, spátkem odstaupili, prawíc, že toliko 2000 Leopolta do Prahy 
prowoditi chtěli ; ale wše podwod, nebo к wečerau opět lermo a šturmowáno bylo. A když 
hd zdejší tam jako i prwé se postawiii, wšecken hauf lidu na polích u Hwězdy obory spa- 
ř-ili, a Leopolt s nimi byl, kteříž na krátce bezděčné ua zámek táhnauti chtěli, co к nim 
Abh. v, 3. 27 
