52 



cottidie incipis 1 recensere. Magnum autem tutamentum est: na- 

 scuntur stupores animi et corporis, temptatio 2 adversarii, qui nun- 

 quam quiescit, tremor aliqui 3 corporis, infirmitas stomachi; Sym- 

 boluui recense intra te, maxime recense intra te ipsum. 4 Quare 

 consuetudinem facias et cum solus, fortius recenseas, ubi sunt 

 fideles. 5 



1. Denne „Sermo", som i den bobiensisk-vaticanske Codex 

 tilskrives Ambrosius af Miiihuxl. Ullages i den Lumbachske Maxi- 



skikkede „Admonitio", „cujns proxime 6 meminimus, bibliothecse 

 Lambacensis codice hie senno, Symboli expositionem continens, 

 S. Maximo ascriptus legitur." — Hvein af de to Kirkeherere tUhorer 

 den nu? Ikke Maximus, men Ambrosius. Allerede den Omstam- 

 dighed, at Overskriften i Cod. Lamb, lader den (ubegribeligt ook) 

 handle om en ganske anden Gjenstand („de die dominicse ascen- 

 sionis"), end den, hvorom den virkelig handler (Symbolet), vsek- 

 ker Mistanke mod Rigtigheden af dette Haandskrifts Angivelse, 

 at den hidrorer fra Maximus. Man maatte da antage, at denne An- 

 givelse tilhorer den, der har opskrevet Talen eller en af dens seldste 

 Afskrivere, medens Overskriften er fra en senere Haand. — Her- 

 til kommer fremdeles, som allerede Bruni i sin „Admonitio ; ' har 

 bemaerket („Verum tradita a Maximo expositio, quarn supra edi- 

 didimus homil. 83, dissimilis omnino est oratione ac stylo"), at 

 den i Character, i Tone og Stiil er aldeles forskjellig fra den 

 ntvivlsomt gegte Udlpeggelse af Symbolet i den forste af Maximus's 

 „Homili8e de diversis" (Bruni, p. 269-74, Migne, p. 433-40). 

 Medens nemlig vor „Sermo" udmeerker sig ved en stor Livlighed 



