Partie af Talen, hvori Taleren deler Symbolet i tre Gange fire 

 Led, mangier i begge Texter paa alle de mange Steder i Udlseg- 

 gelsen af den anden Artikel, paa hvilke det femte Led af denne 

 Artikel anfores og kan derfor ikke have staaet i det i Talen ud- 

 lagte Symbol. 1 — Men hvorledes skal man nu forklare den Om- 

 steendighed, at den lambachske Text, der, hvor den angiver hele 

 Symbolet i dets Sammenhaeng, stserkt afviger fra det Symbol, som 

 efter den bobiensisk-vaticanske og efter Udlaeggelsen af Symbolet 

 i den selv maa vaere blevet udlagt af Talens Forfatter? Uden 

 Tvivl ved den Antageise, at en garnmel Afskriver paa hiint Sted 

 for en Deel har suppleret Efterskritten i den lambachske Text af 

 sit eget Symbol eller forandret den efter sarame eller ogsaa gjort 

 begge Dele, enten nu dette Symbol har vaeret det senere romer- 

 ske eller, hvad der er rimeligere, 2 et andet med samme beslseg- 

 tet. Noget Lignende have oftere Udgivere af oldkirkelige Udlag- 

 gelser af Symbolet gjort. Saaledes benuerker Vallarsi til Sym- 

 bolordene „sanctam ccclesiam- i Rutins „Expositio in Symbolum 

 Apostolorum" n. 36 (Ruf. Opp. p. 373 ed. Migne): „Addunt cum 



Led af deu anden Artikel t 



,aa IviU, 



ske Text citeres paa begge Steder kun Leddets Slntningsord ..,/ 

 d det oldromerske, saa har den ferste Ordlyd den Prsesumtion for 



i Udlaeggelsen af den anden Artikels sidste Led. — Den 



Lteum Patrem otiuiipotentem" ; ligesaa har den anden Arti 

 Led efter begge Texter havt den samme Ordlyd, som i de 

 dit ad inferno" og „catholicam" mangier i begge Texter, 



tentis" til „De?\ 



Videnskabss. Forhandl. 1862. 



