peratursums Indflydelse paa Granens Freseetning, og allerede 

 deri se en tilstraekkelig Aarsag til, at Fjeldskoven nodvendigvis 

 man blive meget aaben. Ethvert Trae i den aabne Skov kommer 



Det synes, i forbigaaende bemserket, at gjelde som en Regel 

 med nogen Almengyldighed, om end maaske ogsaa med Undta- 

 gelser, at Skovtraerne, jo mere de fjerner sig fra sine egentlige 

 Centralgebeter, hvor de udvikler sin Typus skjonnest, om ikke 

 altid raskest og yppigst, og til samme Tid naermer sig sin Kul- 

 degrsendse, den alpinske eller den polsere 1 , desto glesere og aab- 

 nere bliver de Skove, som de danner. Det er bekjendt, at Vrext- 

 individer af samme Art har en sterre Tilboielighed til selskabe- 

 ligt Samliv' over vide Straekninger i Nordens og Fjeldegnens kol- 

 dere Klimat end i det varmere, men hvad Samlivet vinder i Ex- 

 tensitet, taber det ofte, og i det mindste hos Skovtrairne nser 

 deres Kuldegrsendse, i Intensitet. Den inderlige og solidnrisk 

 ansvarlige Samvirken og gjensidige Paavirkon. som udmaerker 

 det varmere Klimats taet sluttede Treeselskab, finder ikke paa 

 langt naer i samme Grad Sted i det koldere Klimat, taget i dets 

 Almindelighed eller i dets Forhold til den enkelte Trsearts Ud- 

 bredning i Sserdeleshed. Her optrseder mere en aaben Sanding 

 afTreer over store Vidder, Skovmarker end det organist-rede Sam- 



