41 



Forfaiting, som i Halvs Saga Cap. 8 meddeles urn Kong Hjorleiv 

 (Fornald. sog. II, 33 ff.), danner et Led i en hel R*kke alSagn 

 og jEventyr, som ere sammenstillede af Felix Liebreil.t (dor ikke 

 har omtalt den norske Furtaelling) i Germania, Vierteljahrschrift 

 fur dentsche Alterthnmsknnde, herausgeg. von Franz Pfeiffer, 

 5ter Juhrg. (Wien 1860), og i Theodor Benfeys Tidsskrift ^Orient 

 und Occident" (Gottingen 1860): nemlig et polskSagn hos Bogn- 

 phal (f 1253) i hans chronicon Poloniae ; en Fortaelling i et tydsk 

 Haandskrift af Gesta Romanorum; et Brudstykke af et middel- 

 h0itydsk Digt ,.Der Nuszberg u hos von der Hagen Gesammtaben- 

 teuerNo. 19; et engelsk Sagn fra 12te Aarh. i Nugae curialium 

 (Distinct, ffl, Cap. 4) af Gualterus Mapes; saint endelig et ^Even- 

 tyr i den indiske Sanding Katha-SaritSagara, meddelt af Th. 

 Benfev i hans Indledning til Pantschatantra, I, S. 439 ff. - Det 



paa de forskjellige Steder var blevet forskjellig modificeret. Paa 

 Spersmaalet ora, naar og hvor Sagnet ferst var opstaaet og ad 

 hvilke Veie det havde vandret til de forskjellige Lande, vovede 

 han ikke at give noget Svar. Mod Liebrechts Mening, at Kilden 

 var den indiske Fortselling, som rimelig gjennem Mongolerne var 

 kommen ind i Europa, talte navnlig det gammelnorske Sagn, der 

 hos os neppe var yngre end Hedendommen. Dets Mlde godt- 

 gjordes af flere Vers i Sagaen, af hvilke et meddeltes i berigtiget 

 Text. Der var heller intet Traik i Sagnet, som med Bestemthed 

 pegede paa en indisk Oprindelse. At det kunde vseret kommet 

 til os fra 0sten, var dog vel muligt. 



Hr. Caspar i gav nogle Meddelelser angaaende et ngt hidtil ube- 

 nyttet haarutskrift/igt Exemplar af den massiliensiske Pn-sbi/ter G e Ti- 

 na dius's (lerrde henimod Slutningen af det femtc Aarhnndrede) 

 Liber de riris illustribus" (et for Patristiken og den kirkelige 

 Literal nrhtehtrie mtutet rh/tigt Verk). 



Det Pergamenthaandskrift, hvori Exemplaret findes, tilherer 

 Universitetsbibliotheket i Erlangen, hvorhen det er kommet fra 

 Klosteret Hailsbronn. Det er efter Irmiseher, „Handschriften- 



