minder i Christiansands Stift og de mermeste Egne af de tilgrfend- 

 sende Stifter. Det heder i bans af Tegninger ledsagede^Ianu- 

 skript S. 34 om en Gravboi paa Gaarden Sande i Ramberg Sogn 

 ved Stavanger: ,,Den liar en Huling i Toppen af omtrent 10 Fods 

 Diameter og 2 Fods Dybde. Hnlingen seer ud til af tmti Aei 

 oprindelige Form;" og & 48 om en anden paa Gaarden Haaland 

 i Sandeide Sogn: Toppen af Hoien er skaalformig udhulet, Hu- 

 lingen er omtrent 14 Fod i Diameter;" S. 59 om en i Tysnres 

 paa Gaarden Aarebakke i Onareims Sogn ; „ Toppen har en liden 

 Huling, som er steensat i Peripherien. Regelmaessigheden forby- 

 de.r at tsenke sig saadanne Fordybninger frembragte ved Indsynk- 

 ning eller ved Skattegravere. De maae nedvendigen henhore til 

 Hoienes oprindelige Dannelse." Hvor aeldre Oldgranskere hare 

 beinserket Fordybninger i Gravhoies Toppe, uden nogen ved Si- 

 den liggende Dynge af opkastet Jord eller Stene, tor det antages, 

 at Fordybningerne ere ligesaa oprindelige. Thi at det i Fordyb- 

 ningerne forben formodede Material skulde vaare bortfort, medens 

 Hoiene forresten ere blevne umolesterede, er lidet sandsynligt. 

 Oprindelige synes derfor de Fordybninger at have vaaret, hvor det 

 i Urda II S. 133 heder om en Hoi i Heroe Pnestegjald : „Nogle 

 Stene i Hoiens Toppunkt ere bortforte : forresten er Hoien umo- 

 lesteret.'" S. 200 om en Gravhoi ved Boknesundet i Ryfylke : 

 „Toppen af Hoien er indfalden eller udkastet under en Randsag- 

 ning.« Af Alternativet sees, at der ei kan have ligget nogen ud- 

 kastet Dynge ved Siden. Paa Gausdals Praestegaard laae i 1846 

 tolv Gravhauge med Fordybning i Toppen. 1 



Ogsaa i Daumark har man bemaerket lignende Fordybninger 

 i Gravhoies Toppe. I Annal, f. nord. Oldkyndighed for 1858 S. 

 211 heder det om en Gravhoi i Kserheden af Stege paa Moen, at 

 den kaldtes Hullehoi „paa Grund af en i dens Top vaarende For- 

 dybning. « 



I Vendsyssel i Norrejylland er eller var en gammel Gravhoi, 

 som kaldtes Baal- Hoi, fordi man der i aeldre Tider brugte at 

 antaende Ud, efter Beretterens Mening, naar Fiender kom i Lan- 



1 Nicolaysen, Norske Fornlevninger 1 H, S. 101. 



