106 



bekjendt og i sig selv klar Sag, at samtidige og kjsempende Ret- 

 ninger stedse have meget Mere af hinanden, end de ere eller 

 ville vsere sig bevidste. 



Kaste vi tau paa den anden Side et Blik paa den graeske Vi- 

 denskab selv, her isasr den nyplatoniske Philosophie, saa finde 

 vi strax Meget baade i Form og Indhold, der synes at hentyde 

 til denne fremmede Indvirkning. Ikke alene viser den sig i 

 sin hele Charakter grundforskjellig fra den seldre graeske Viden- 

 skab — i Plotin er der en ganske anden Aand end i Platon — , 

 men i de vsesentligste af dens Sseregenheder gjenfinde vi netop Ideer 

 og Synsmaader, der ere faelleds enten med almindeligt orientalske, 

 eller isser med jodiske og endog christelige. Vi kunne her aller- 

 bedst af Zeller, der som bemerket netop er en Modstander af 

 Theorien om den nyplatonske Philosophies orientalske Udspring, 

 laane en Charakteristik, ikke saameget af denne Philosophie som 

 af de Retuinger, hvilke han selv erkjender som dens Forlobere. 

 „Den adskillende Eiendommelighed ved Nyplatonismens Forlobere 

 ligger i det Forsog, ved guddommelig Aabenbaring at naae en 

 Erkjendelse og en Lyksalighed, som den videnskabelige Tsenk- 

 ning som saadan maa gjere Afkald paa. Denne Aabenbaring 

 kunde nsermest S0ges i de overleverede Religioner og philosophi- 

 skc Systemer af religios Farve, kirn at man i dette Tilfeelde, ikke 

 tilfreds med det almindeligt Antagne og Ssedvanlige, deels under- 

 lagde det Bekjendte en skjult Mening, deels greb til det mindre 

 Bekjendte. til fjerne Landes Religioner, til Fortidens Myst^rier, 

 til Isengst forglemte Philosophemer. Men for at forstaae den dy- 

 bere Gehalt af saadanne Aabenbarhiger, maa den Enkelte ogsaa 

 paa sin Side trrede i et lignende Forhold til Guddommen, som 

 de, hvem de oprindelig bleve meddeelte; Philosoplien betragtes 

 som Guddommens Tjener og Besiddelsen af den sande Viden be- 

 tinges af Fromhed. Forsavidt" hermed forudsfettes, at Sandheden 

 og navnlig Erkjendelsen af de guddommelige Ting ikke er at 

 opnaae ved den videnskabelige Brug af Fornuften som saadan, 

 maa Guddommen rykkes nd af den ssedvanlige Bevidstheds Om- 

 raade, af den for Sandser og Forstand tilgjsengelige Verden ; den 



