109 



de fremmede Elementer: saa foretrsekker dog Zeller at forsBge 

 Paaviisningen af, at disse meget omtalte orientalske Trsek efter 

 sin Oprindelse ikke ere den grseske Philosophic saa fremmede, 

 soin de ved forste 0iekast syncs, men at Spireme dertil gjenlin- 

 des enkeltviis allerede i tidligere grseske Systemer, t'onicminrlio 

 i Pythagoreismen og i Stoicismen, ja tildeels endog hos Platon selv. 



Imidlertid forekommer det os, at Zeller ved at gribe Sagen 

 paa denne Maade beviser baade for meget, og — hvad der rig- 

 tignok stedse folger hermed — tillige for lidet. Efter hans Op- 

 fattelse bliver der i Grunden saare Lidet tilbage som kan kaldes 

 eiendommeligt for den omhandlede Periodes Philosophic; thi det 

 Allermeste bliver kun en Gjentagelse, etslags Opkog af det Tid- 

 ligere. Det Afvigende, ja man kunde sige Afstikkende i den ny- 

 platoniske Philosophies Charakter, opleser sig for en stor Deel i 

 et Skin. Ogsaa har Zeller forladt f. Ex. den af Hegel opstillede 

 Inddeling af den grseske Philosophies Historic, ifolge hvilken den 

 nyplatoniske Philosophic indtager en egen Hovedperiode, hvori- 

 mod Zeller har slaaet den sammen med de forcgaaende efter-ari- 

 stoteliske Systemer, idet paa den anden Side den hegelske forste 

 Periode, der ender med Aristoteles, her er bleven deelt i to. Vi 

 ville her ikke videre opholde os ved denne Inddelingsmaade i sin 

 Almindelighed — hvorom forresten allerede. er yttret Noget i det 

 for et Par Aar siden som Universitetsprogram herfra udgivne Sen- 

 debrev til Zeller — men kun gjentagende fremhseve, at den ny- 

 platoniske Philosophies Eiendommelighed — som dog i mange 

 Henseender er saa ioinefaldende — neppe kommer til sin Ret. 

 Z. har her, for at vindicere den grseske Philosophies Sammen- 

 hseng og Beroen paa sig, for saaledes at bortforklare de orientalske 

 Elementer, i vore Tanker begaaet den samme Feil, som den for- 

 hen omtalte Roth fra det modsatte Staudpunet, for nemlig at vise 

 den f0rste grseske Philosophies Afhaengighed af Orienten, hvor- 

 ved ogsaa dens Eiendommelighed som grsesk trseder i Baggrun- 

 den. Ogsaa i den Henseende ligne begges Fremgangsmaader 

 liinauden, at der dvseles hovedsagelig ved det Stoflige, ved visse 

 Forestillings-Elementer, hvis substantielle Identitet seges efterviist, 



