in 



selv igrundeii kun er Skipticismen i en uudviklet Form. Det al- 

 mindelige Sporgsmaal 0111 ot xpinqpiov, der idethele betegner et 

 Middelbarhedens Standpunct og Erkjendelsens Adskillclse fra dens 

 Gjenstand, forer egentlig i en cndelos Progres eller om man vil : 

 Regies, idet det Ene stedse maa begrundes ved det Andet, selv 

 Antagelsen af et xpiTijpiov stedse maa skee paa Grund af, eller i 

 Medhold af et andet o. s. v. Naar saaledes Tanken stedse lige- 



lem Eet af To : enten i Regressen at standse ved et viikaarligt 

 Puuct, som ved et Magtsprog bliver betragtet som fast og paa 

 sig selv beroende, og paa denne vilkaarlige Antagelse bygge sin 

 Erkjendelse, som forsaavidt da bliver dogmatisk ; eller at aner- 

 kjende Regressens Uendelighcd, som Dogmatikeren kun skjuler 

 for sig selv, og derved fortvivle om Erkjendelsens Muelighed, 

 hvilket er Skepticisme. Men det er let at see, at den forste 

 og den anden Synsmaade kun adskille sig ved Klarheden af 

 Bevidsthed om den skrobeligc Grundvold, hyorpaa Erkjendelsen 

 bygges; og her er naturligviis Fordelen paa Skepticismens "Side. 

 Denne kjender ogsaa meget godt det Forhold, hvori den staaer 

 til den stoiske og epikureiske Dogmatisme. Unders0ger man de 

 bekjendte skeptiske Troper, der ere samlede hos Sextus Em- 

 piricus, saa vil man finde at de alle vise hen til enten en ube- 

 grundet og saaledes ugyldig Begyndelse, eller en endeles Pro- 

 gres o: enten til en vilkaarlig Standsen ved det Endelige eller til 

 den negative (slette) Uendelighed. Den vilkaarlig grebne Ende- 

 lighed har nu naturligviis en anden ligeoverfor sig, der med lige- 

 saa megen Ret kunde gribes; derfor falder Dogmatismen nodven- 

 digviis i modsatte Synsmaader med lige Ret, og geraader i en 

 Strid, der er udeu Afgjorelse. Det er saaledes en yndet skeptisk 

 Vending, der kun er et Udtryk for den antydede Grundsynsmaade, 

 at beraabe sig paa den herskeude Uenighed (Sta^ovwt) om enliver 

 Sag, en Uenighed der efter sin Natur er avs^-'xpczcc. 



Gaaer man altsaa ud fra Skepticismen som Tidens Grundbe- 

 vidsthed, saa bliver Sporgsmaalet, hvorledes Neoplatonismen for- 

 holder sig til denne. Man kau her forelobig pege paa den nfere 



