kan kun sige, at Skepticismen liar bragt denne Uopnaaelighed til 

 Bevidsthed og erklaeret den Menneskeaandens Fallit, der allerede 

 factisk var tilstede. 



Men denne Endelighedens eller Relativitetens Bevidsthed om 

 sin Relativitet ligeoverfor det absolute Ideal, indeholder allerede 

 i sig en Overskridelse af Endeligheden. Skepticisme er et Re- 

 sultat, hvorved man ikke kan blive staaende. Tin den indeholder 

 netop selv Umuligheden at' at hlive staaende vert et Resultat; den 

 kan saaledes ikke engang hlive staaende ved sig selv. Og8aa 

 dette veed idetmindste den sildigere Skepticisme, der netop ved 

 de skarpsindigste Formler seger at vaerge sig mod at fastholdes 

 i Noget, der kan see ud som en endelig — det vil her sige: af- 

 sluttende Erkjendelse. Medens den saaledes oploser al dogma- 

 tisk Erkjendelse, maa den eude med at oplose sig selv. Paa den 

 anden Side har den selv maattet hidrage til i'actisk at bevise. at 

 der i den som endelig hetragtede Menneskeaand dog lever et 

 Begreb om en absolut Sandhed og en absolut Erkjendelse, maa 

 denne end staae som et uopnaaet og uopnaaeligt Ideal. Men 

 altsaa er Aanden dog ikke saa afgjort og i enhver Henseende 

 endelig, som det har vasret antaget; det Uendelige er ikke abso- 

 lut fremmed for den, forsaavidt den har et — om end negativt — 

 Begreb derom, som den endog anla3gger som Maalestok paa det 

 Eildelige; den feler meget mere en uafviselig Trang til den ab- 

 solute Sandhed, en Trang, som den kun ved en Jgrunden uvillig 

 Resignation vil dolge for sig selv. 



Skepticismen havde ifolge sin Natur ingen Metaphysik, men 

 kun en Erkjendelseslasre. Dennes Resultat var det negative, at 

 ingen Erkjendelse var mulig. Men dette Resultat maatte conse- 

 qvent ophseve Erkjendelseslaeren eller Erkjendelsens Erkjendelse 

 selv, saa snart denne havde udspillet den Rolle at opha;ve al 

 anden Erkjendelse, som i sig stridig. Og denne Rolle maatte 

 snart blive udspillet; thi om en blivende Betydning af disse stri- 

 dige Erkjendelser selv som dialektiske Momenter i det Absolute 

 havde Skepticismen neppe noget Begreb. Den anstillede Kritik 

 ter selv ikke udgive sig for Sandheden, den skal kun fore til et 



Videnskabss. Forhandl. 1862. 8 



