121 



maa Nyplatonismen knyttes til den foregaaende Tauiknin«. oir ei 

 tilde Religionsformer, i hvilke Tsenkningen under sin Fortvivldse 

 har sogt en midlertidig Tilflugt. 



Skepticismens Resultat er — for at vi endnu skulk' ujciilaur 

 det — at det Endelige er det Usande. Men heraf felger ikke, 

 hvad Skepticismen selv antog, at der overhoved mgen Sandhed 

 er, hvilket jo meget mere beroer paa den modsigende Forudsret- 

 ning, at det Endelige alligevel er det eneste Virkelige eller Sande. 

 Den Slutning, der med Foie kan drages af hiin rigtige Saetning, 

 er derimod, at det Sande er det Uendelige. Det videre Sporgs- 

 maal er kun, hvorledes dette Uendelige er at opfatte; men det 

 kan ikke forundre os, at det fordetferste fattes ganske abstract, 

 at det soges i Modsffitning til og saaledes egentlig udenfor Eude- 

 ligheden. Hertil forer ogsaa Skepticismens Tankegang. Som for 

 bemerket, beroer denne vsesentlig paa den endelose Progres, 

 denne Endeligbedens reelle Selvophajvelse. Enhver endelig Er- 

 kjendelse har sin Grund i en udenfor liggende endelos Rsekke, 

 der fordi den ikke ved discret Erkjendelse, Led for Led, kan 

 gjennemgaaes, bliver opgiven og agtet lige med ingen Begrun- 

 delse. Det Endelige ligger kun paa Overfladen af et bundlest 

 Dyb, der danner et ugjennemtraengeligt Morke, hvori det Sande 

 skjuler sig. Alligevel kan denne Ra3kke, dette Merke sammen- 

 fattes i etslags abstract Begreb eller ialfald Phantasie-Anskuelse, 

 og naar man erindrer, at den igrunden indeholder den fra Ende- 

 ligheden som saadan bortflygtede Sandhed, slaaer det absolute 

 Merke pludselig ora i et ligesaa absolut Lys, naturligviis lige utib 

 gjaangeligt for den endelige Erkjendelse. Men Maogelen maa da 

 antages at ligge netop i dennes Endelighed, eller at den er vant 

 til kun at bevrege sig gjennem Begrasndsninger og Forskjelle og 

 altsaa at see Intet der, hvor den ikke seer Endelighed og Mang- 

 foldighed. Istedetfor at dvsele ved disse sine Skrauker, har den 

 meget mere at nedsreuke sig i Mint reue Lys, hvor Alt flyder 

 sammen i en modssetningslos Eenhed. At denne alligevel fra en 

 anden Side ikke er modseetningslos, idet den netop har sin Modsaefc- 

 ning udenfor sig, er let at see, og hertil skulle vi komme tilbage. 



