verede Skridt, ere vi da pludseligt komne ud af " Skepticismens 

 Skyggedal op paa Speculationens solbelyste Tind; Tanken har 

 vovet at saMte sig i Besiddelse af Sandheden, idet den er trtengt 

 igjennem til sit sande Indhold, sig selv. Den virkelige og eneste 

 L0sning af Skepticismens Knuder, der alene strammes ved at 

 Subject og Object holdes ud fra hinanden, er Subjectets og Objec- 

 tets Eenhed. Og her man man gausko rigrigt ikke dele og sige, 

 at Fornuften med en Deel af sig, den subjective, erkjender den 

 anden Deel den objective; thi dette strider, som Plotin i det 

 anforte Brudstykke treeffende visei\ mod Selvtsenkningens Begreb 

 og er kun en FortsaBttelse at' Skepticismens piinlige Adskillelse, 

 over hvilken vi engang tor alle maae breve os. Den s0rgelige 

 Tvivl, som om Fornuften skulde kunne skuffe os og ikke antage 

 det Sande, beroer paa en selvmodsigende Forestilling, den om 

 en ufornuftig Fornuft eller en tankelos Tanke 1 . Itedetfor det Tom- 

 me og blot Formelle, som Bevidstheden og Tsenkningen i al skep- 

 tisk Tankegang egentlig er, er den her bleven fyldt med alt Ind- 

 hold, eller rigtigere: er bleven identisk med Indholdet selv. I 

 dette Begreb ligger da ikke blot som i hiint Uendeligheds-Begreb 

 en Sammenfatning af en subjectiv Uendeligheds-Proces og en Over- 

 ferelse paa en tilsvarende Objectivitet ; men det gjor sig selv til- 

 lige Regnskab for denne Overforelse, som derved egentlig taber 

 Charakteren af en Overforelse, idet den subjective Proces n0d- 

 vendig har objectiv Betydning, det Tsenkte og Tsenkende falder 

 sammen med det Vajrende. 



I Virkeligheden er altsaa denne vou? et hoiere og fuldkomnere 

 Begreb end hiint Uendeligt-Ene, idet den ikke alene indeholder, men 

 selv forklarer sin Eenhed dermed, er saa at sige Eenheden i explicit 

 Form. Det synes nu med Foie at kunne sporges, hvorfor Plotin 

 ikke er bleven staaende ved vojc som det Absolute og saaledes 

 har gjennemfert dens Identitet med det Uendeligt-Ene. Istedet 

 derfor er jo, som bekjendt, det Sidste blevet betragtet som det 

 Heieste, det Absolute, og Nus som et seeundajrt Princip og et 

 Mellemled mellem det Ene og Sjaelen Q&ti). Her n Sg er aaben- 

 1 zg>£ yap av I'r. vouc avcr ( -:a'vov sfy; Plot. Enn. V. 4, l. 



