132 



merker dette, vil den ogsaa — men paa en anden Maade end 

 hos Skeptikerne - oplese sig selv og vise hen imod et Andet, 

 der ligger over (sTcsxsiva) saavel Erkjendelsen som dens Gjenstand, 

 det Vaerende. 



Dette Absolute er da naturligviis, som vi ogsaa allerede have 

 seet, uden Erkjendelse og Taenkning; det tramger ikke til Noget 

 og saaledes ikke heller til Erkjendelse. Fornuften og den intel- 

 ligible Verden er kun et Billede (s&cov) af det Ene, forsaavidt 

 som den ogsaa vaes en tlig er Eenhed, men Eenhed i det Mangfol- 

 dige, medens det Ene er Eenhed uden Mangfoldighed (f. Ex. Enn. 

 V, 5, 4). Det er i sig selv absolut positivt, uden Negation og 

 forsaavidt — ens realissimum, men ligeoverfor Erkjendelsen bliver 

 det egentlig absolut negativt; det opfattes gjennem lutter Nega- 

 tioner. „Vi sige nemlig, hvad det ikke er; hvad det er, sige vi 

 ikke." (Enn. V, 3, 14). Denne mangfoldige Negativitet tilherer 

 Fornuftens Indskrsenkning, ikke det Ene selv. „Tanken strceber 

 vel at opfatte det som Enkelt, men Resultatet er noget Mangfol- 

 digt, idet Tanken er mangfoldig i sig selv. Den giver sig i Fa?rd 

 med det Ene, ikke som Tanke, men som en Seen, der endnu 

 ikke har seet; men den gaaer ud af det med den Mangfoldighed, 

 den har af sig selv. Den attraaede saaledes Et, idet den havde 

 en ubestemt Forestilling (<pavTaqjia) derom, men fik et Andet, idet 

 den i sig selv gjorde det mangfoldigt." (V, 3, 11.) 



Fornuften finder altsaa det Absolute kun forsaavidt som den 

 egentlig ophaever sig selv ; thi i sig selv har den endnu Negation, 

 Modsaetning, Mangfoldighed, hvilket netop maa udelukkes fra det 

 Ene. Paa den anden Side er det netop den fuldkomneste For- 

 nuft-Erkjendelse, der saavidt mueligt ophEever Mangfoldigheden: 

 i Modsaetning til den discursive Erkjendelse, der stetter sig paa 

 Beviset (arco'Ssi^), bliver den betegnet som en Art umiddelbar 

 Skuen, man fristes til at sige, „intellectuel Anskuelse." Denne 

 danner da fordetferste den naturlige Afslutning paa den dogmati- 

 ske endel0se Slutningsraekke, der, netop fordi den saaes at vsere 

 endelos, fremkaldte Skepticismen. Men naar saaledes Middelbar- 

 heden kastes overbord og man styrter sig over i en umiddelbar 



