135 



Christendommens Princip — ud fra sig. Den vou?, som allerede 

 af Plotin var tramgt ned til en secundaer Stilling, blev mere og 

 mere betragtet som tilbagelagt, idet Tanken sogte udelukkende 

 at hensynke i (let Erie og forvandle sig til en Skuen, der, som 

 umiddelbart Eet med sin Gjenstand, ikke egentlig havde nogen 

 Gjenstand og saaledes tilsidst ikke engang blev en Skuen. Saa- 

 ledes segte vel det andet Princip, Nus, at overspringe eller til- 

 intetgjere den Klovt, der adskilte det fra det ferste, men kun 

 idet det oversprang eller tilintetgjorde sig selv ; dens svwaic var 

 naturligviis vassentlig en a^a'v.a'.?. Den Overvegt, som tilkjendtes 

 den rene Skuen over den apodeiktiske Tamkning, maatte, idet 

 den hele Mangfoldighed af bestemte Ideer 10b sainmen i et for 

 skjelsl0st og ubegrtendset formeentligt Lys, hvoii Intet var at see, 

 fra den anden Side aabne Doren for Indbildningskraften og lede 

 til at befolke Tomheden med Phantasmer. Den rene Taenkning, 

 der opfattes saa abstract, at den ikke i sin Selvnegation fremdeles 

 bevarer Eenheden med sig selv, saa at altsaa det Tilbagelagte 

 fremdeles vedbliver som det Felgendes Grund — en saadan Tamk- 

 ning slaaer nodvendig over i en Phantasie-Virksomhed, hvis Frem- 

 bringelser alle have Umiddelbarhedens Prseg og fremtra3de i los 

 Mangfoldighed udenfor hinanden. Saaledes faaer den virkelige 

 Forf0lgelse af den plotinske Synsmaade snarere Charafeteren af 

 Tilbageskridt end af Fremskridt, kommer til at vise sig paa en 

 vis Maade heller som en Indvikling end som en Udvikling. Den 

 svimlende Tind, hvorpaa Tanken er opsteget, er for skarp og for 

 afbrudt, til at en videre Fremskriden der er mulig; den synker 

 heller tilbage — til en af Siderne. Dog en historisk Udvi kling 

 maa her vise sig deri, at der virkelig gaaes til forskjellige Sider. 

 Medens saaledes en Porphyrios endnu S0ger at fastholde Begrel>et 

 om voO; og den helleniske Besindighed, men derved ogsaa synes 

 igjen at nserme sig et skeptisk Standpum-t, viser hans Efterfotger 

 Jamblichos, under en Fremhseven af deu umiddelbare Skuen, en 

 aabenbar Tilbagegang til orientalsk Mysticisme. En saadan Mod- 

 saetning synes fremdeles at drage sig gjennem den hele Skole som 

 en vaklende Tiltrajkning snart til hellenisk snart til orientalsk 



