136 



Overlevering og fremtraeder i dens sidste Koryphserer charakteri- 

 stisk nok som en Vaklen mellem en uendeligt s0nderlemmende 

 Formalismus forbunden med en overvseldende Lferdom og Vidt- 

 leftighed (Proklos) paa den ene Side, og en orp] ajj^avoc paa 

 den anden Side (Damaskios). Dog kan det Sidste udentvivl be- 

 tragtes som det hele Systems vsssentligste Resultat, som xe'pac 

 tou Xoyou. (Damasc. de princ. 2). 



Det er imidlertid ikke Hensigten med denne Afhandling at 

 give nogen fuldstaendig Oversigt enten over Neoplatonismens Hi- 

 storie eller dens System. Vi have kun sogt at gribe dens Prin- 

 cip, dens inderste logiske Kjerne, for at see hvorledes denne dan- 

 ner sig af den foregaaende Speculation, en Sammenhseng, der 

 efter vor Mening er ligesaa sikker og her nu staae ligesaa klart 

 for Forskerens Blik, som det er charakteristisk og flydende af 

 Principets Natur, at den maatte vsere skjult for Neoplatonismen 

 selv. Vi have saaledes kun holdt os til Begrebet om det Absolut- 

 Ene og dettes eiendommelige Forhold til Tan ken, et Forhold som 

 maatte blive bestemmende for det hele Systems videre Udvikling. 

 Thi det sees let, at det samme Forhold vaesentlig kun gjentager 

 sig, idet vi fra vouc stige ned til ^u^, Sjeelen, og fra denne til 

 den synlige Verden. Ja det hele Begreb om uXi] eller Materien, 

 der spiller en saa vaBsentlig Rolle, er pra3formeret i hiint f0rste 

 Grundforhold mellem to sv og 6 vouc, idet uXi) egentlig ikke er 

 Andet end det Negativitetens og Diremtionens Princip, hvorved 

 allerede vouc adskiller sig fra den absolute Eenhed. 



Dog dette kunne vi her ikke videre forf0lge. Kun Neoplato- 

 nismens ethiske Synsmaade ville vi endnu i Korthed berere, da 

 dens Forhold til den foregaaende dogtoatfsk^keptigk6 Philosophic 

 netop der viser sig i et klart charakteristisk Lys. Vi have oven- 

 for viist, hvorledes den sidstnsevnte Tsenkemaades Prakticisme 

 gik og maatte gaae ud i en uendelig Progres af relative 0iemed 

 og hvorledes nsermere ogsaa her en Cirkel indfandt sig, idet Theo- 

 rien skulde bestemmes af det praktiske 0iemed, og dette igjen af 

 hiin. Denne endelese Vaklen fra det Ene til det Andet S0ger 

 Nyplatonismen at bringe til Ro ved et Begreb, hvori Theorie og 



