143 



melig store. Celleaabningen er rundagtig, dens 0vre Rand buet. 

 og den nedre har en temmelig bred Udbugtning (sinus), som ikke 

 ligger ganske i Midten, men noget til den ene Side, snart til heire 

 snart til venstre. — Efter Busk er der „et Avicularium stillet 

 skraat paa den ene Side tset ved og ganske li.it t'mnragende over 

 Randen af Aabningen." Hos de yngre Celler, bemaerker ban 

 endvidere, sees Aviculariet (hvis Form ikke angives) tydeligt 

 fremragende over Cellens Overflade, men i de aeldre og fortyk- 

 kede Dele af Polyzoariet sees kun dets Ende indenfor den De- 

 pression, som ferer til Celleaabningen." Busks Afbildninger ere 

 meget maadelige og oplyse intet videre herom, medmindre den 

 store coniske boiede Fremragning, Fig. 4 b, paa den ene Side af 

 Celleaabningen sknlde vaere det af ham omtalte Avicularium? 



Jeg fandt hos mine talrige Exemplarer intet Avicularium ud- 

 vendig paa Cellens Overflade. men vel et saadant siddende indeni 

 den i Celleaabningens nedre Rand vserende Udbugtning. Dette 

 Avicularium er af meget ringe Storrelse og overmaade ivanskeligt 

 at bemaerke, da det aldrig rager frem udenfor Celleaabningen. 

 Det sidder altid paa den ene Side af Udbugtningen, snart paa 

 haire snart paa venstre Side. Mandibelen, som er kjendelig ved 

 dens glindsende horngule Farve, er af langstrakt conisk Form og 

 dens Ende syntes (i et eneste Tilfaelde, da den fandtes opreist 

 og formodentlig noget ud af dens naturlige Stilling) at vaere om- 

 boiet i en overmaade kort hageformig Spids. Ellers er den altid 

 trykket ta3t ind til den ene Sidevseg af Indbugtningen; paa den 

 anden ligeoverfor sidder der oventil der, hvor Udbugtningen gaaer 

 over i selve Celleaabningen, lidt indenfor -Randen en conisk Tu- 

 berkel, som maaskee kan betragtes som et Rostrum. Ovicellerne 

 ere sjeldne, sidde ovenover Celleaabningen og ere halvkugledannede. 



' Jeg har fundet Eschara rosacea temmelig hyppig ved 

 Troms© paa 30—40 Favnes Dyb, stenig Grund. Den meget 

 naer staaende E. cervicornis adskiller sig fra hiin ved Poly- 

 zoariets Form, [dets talrige, regelmsessigt diehotomisk deelte, 

 iangt smalere og meest i samme Plan udbredte Grene, hvilke 

 ikke forvoxe med hverandre, ved at Udbugtningen i Celleaabnin- 



