202 



saaledes: „Vil man tale om Steen0xer af en anden Tidsalder, 

 nemlig fra Begyndelsen af de historiske Tider, saa tilhore de ikke 

 udelukkende Celterne; men de havde saadanne og vedbleve at 

 bruge dem langt ned i Tiden som Vaaben og samtidigen med 

 Oxer af Bronce (man graver aldrig i en af deres Mandeller d. e. 

 Steenlsegninger, uden at finde saadanne), og de bevarede dem lige 

 til Slutningen som religiose Symboler; der er maaskee ikke en 

 celtisk Grav uden at man stoder paa den lille Steenoxe, som de 

 havde antaget til Udodelighedens Tegn: dette er Meningen af den 

 meget omtalte gallo-romerske Formel, sub ascia." 



Med dette Udtryk sigter H. M. til den paa romerske Grav- 

 stene ofte forekommende Formel: sub ascia, om hvis rette Be- 

 tydning der har vseret megen Strid. 



Sknlde H. M. have Ret i sin Fortolkuing, ifolge hvilken man 

 altsaa maa antage, at Romerne virkelig lagde en 0xe over Af- 

 dodes Gravurne eller Gravkammer, kan hermed sammenlignes 

 hvad Masson beretter om Fundet af et Jernoxeblad, som laae 

 ovenpaa et Gravkammers Dseksteen i Afghanistan. 1 



I Norden har man paa et Par Steder st0dt paa skjserende 

 Redskaber tset under Gravhoies Toppe. Saaledes fandt man 

 i en Gravhoi, i Kjelbye Sogn paa Moen, hvilken ansaaes 

 for at vEere fra Kobberalderen, og som i Toppen havde en Ud- 

 huling, under Midten af denne Udhuling, 3 a 4 Tommer nede i 

 den faste Leermasse, fire forskjellige Jernknive og en ved dem 

 liggende Bajkkenknokkel af et Menneske. Beretteren gjor ved 

 Knivene den Bemserkning, at de maaskee i det Hoieste kunne 

 vsere et Par Aarhundreder gamle, men indrommer, at det van- 

 skeligt lader sig forklare, hvorledes de kunne vsere komne der. 2 



I Norge har man i Gryttens Proestegjeld, Romsdals Amt, lige 

 under Grensvsaret i Toppen af en Gravhoi fundet Bladet af en Lia. 3 



Disse Fund i Norden kunne maaskee vaare Tilfyeldighed, 

 hvoraf man ei bor uddrage nogen Slutning. Men jeg har troet 



1 Ariana ant. p. 85. 



2 Annal. f. n. Oldk. 1858 S. 213. 



3 Urda III S. 83. 



