292 



Omfatter Aarene 1066—1235, er dog i Grunden kun en naesten 

 bogstavelig Udskrift af en af en anden Munk af St. Albans-Klo- 

 ster, Roger de Wendover (f 1237), forfattet Kr0nike. Matthaeus 

 Paris har kun udeladt nogle Steder af nans Forgjaengers Verk og 

 tilfeiet nogle andre. 1 Fortaellingen om den evige Jode tilhorer i 

 alt Vaesentligt egentlig Wendover. 



Hvad angaar Sagnets Hjemmelsmand hos den engelske Chro - 

 nist eller de engelske Chronister, den armeniske Erkebiskop, saa 

 kan det Faktum, at i Aaret 1228 en saadan Mand kom til Eng- 

 land og St. Albans-Kloster og der fortalte Sagnet, ikke betviv- 

 les. Roger de Wendover og Matthaeus Paris vare jo dengarig, 

 nan kom, i dette Kloster eller tilhorte det dengang dog ialfald. 

 Og Faktumet i og for sig indeholder Intet, der giver os Grund til 

 at betvivle det. Den armeniske Kirke stod nemlig siden Aaret 

 1145 i en livlig Forbindelse med de romerske Biskoper og den 

 romersk-vesterlandske Kirke, en Forbindelse, der f0rte mange 

 Armeniere, i Saerdeleshed naturligvis armeniske Geistlige, til Rom 

 og de oecidentalske Lande. De monophysitisk-grseske Armeniere 

 bleve nemlig dengang meget betraengte af Muhammedanerne og 

 sogte derfor Hjaelp imod disse hos Latinerne. Rom lovede denne 

 Hjaelp, men forlangte til Gjengjaeld Underkastelse under den ro- 

 merske Stol og dens Dogmer. Armenierne, d. v. s. de armeniske 

 Konger, deres Hof og en Del af Geistligheden, gik tilsyneladende 

 ind paa alle Roms Fordringer, og under Innocens den Tredje 

 syntes den armeniske Kirke allerede at staa under Rom. 2 Den 

 armeniske Erkebiskop i Matthreus Paris's Fortaelling, som kom til 

 England under Innocens's anden Efterfolger, Gregor den 9de 

 (1228-41), ruaa have hert til de armeniske Sendebud, derskulde 

 forsikre den romersk-vesterlandske Kirke om Armeniernes Troskab 

 og derved forskaffe disse de vesterlandske Folks Bistand. At 

 bes0ge Englands hellige Steder og se dets Reliquier horte aaben- 



