293 



bart kun til Mandens ostensible 0iemed. At han hringer en pa- 

 velig Anbefalingsskrivelse med, er ganske i sin Orden. Vi staa, 

 hvad det Faktum angaar, at en armenisk Erkel)iskop i Aaret 

 1228 kom til England og der fortalte vort Sagn, ganske paa hi- 

 storisk Grund. — Men de armeniske Sendebud, som i det tolvte 

 og trettende Aarhundrede i den omtalte Hensigt kom til Vester- 

 landene, vare store Lognere. De bandt Vesterlrendingene mang- 

 foldige legnagtige Fortail linger paa ^rmet, saaledes f. E. angaa- 

 ende de under Navnet Presbyter Johannes bekjendte christelige 

 tartariske Fyrster. 1 Derefter kunde nn ogsaa hele den armeniske 

 Erkebiskops Fortpelling om den evige Jode synes at vsere en ar- 

 menisk eller dog osterlandsk Opdigtelse. At den armeniske Er- 

 kebiskop ikke var den Forste, der fortnlte om den evige Jode — 

 Sagnet var, som Begyndelsen af Matthreus Paris's Beretning viser, 

 i Vesterlandet dengang allerede almindelig udbredt iblandt Fol- 

 ket — deri ligger kun, at ikke forst han, men allerede armeniske 

 eller orientalske Forgjsengere have opdigtet det. Men imod at 

 Sagnet er opdigtet, taler afgjorende dets hele Character og det 

 Meningslose i at opdigte et saadant Sagn. Erkebiskopen eller 

 ogsaa hans Folk, den antiochenske Bidder, har kun, sin armeni- 

 ske Character tro, indblandet Logn i samme, Herhid horer frem- 

 foralt, at Erkebiskopen mangfoldige Gange har talt med den evige 

 Jode, og at denne for hans Afreise har spist ved hans Bord. 



Jeg gaar nu over til Sporgsmaalet om Sagnets Hjem. 



Dette synes at maatte vtere 0sterlandet. nsermere den oster- 

 landske Christenhed. — Den armeniske Erkebiskop kan vistnok 

 ikke have va3ret den, der bragte det til Vesterlandet, thi efter 

 Begyndelsen af Matthams Paris's Fortajlling : „Iblandt Andet blev 

 han spurgt om hin Joseph, om hvem der hyppigen er 

 Tale iblandt Menneskene" maa det dengang, han kom til 

 England, allerede have vseret meget udbredt i de occidentalske 

 Lande; men den Omstiendighed, at man i Vesterlandet sporger 

 en Armenier om den evige Jode, at man der hos en 0sterlsending 

 soger baade en Stadfsestelse af Sagnets Sandhed og nsermere 

 1 S. Gieseler, p. d. anf. St Not. c. og S. 645 Not. c. 



