30(1 



deforfolgelser efter de hellige Skrifter (s. isseis Sach. 12, 10 ff. og 

 Rom. 11, 25 ff'.) og ikke faa tildels meget anseede Kirkefsedre 

 (Origenes, Gregor af Nyssa, Theodoret, Augustin og tildels ogsaa 

 Hieronymus) almindelig antaget en Omvendelse af det jadiske 

 Folk kort for Christi Gjenkomst. Denne Antagelse findes hos 

 Herveus (omkring 1130) i hans Commentar til de paulinske Breve, 

 hos Abaelard i hans Commentar til Romerbrevet, hos Bernhard af 

 Clairvaux i Ep. 363 og 365 og hos Thomas Aquinas i hans Com- 

 mentar over de paulinske Breve. „De ere adspredte", siger Bern- 

 hard i det f0rste af de to anfarte Breve om Jederne, „de ere ned- 

 styrtede, de leve i haard Trajldom under christne Fyrster. Des- 

 uagtet skulle de ved Tidens Aften omvende sig, og Gud vil komme 

 clem igjen ihu"; og i det andet siger nan : „Eller skulle Kirkens 

 almiiuli'li^c Bmii, dcr iVa Sulcus <>p»ang indtil dens Nedgang op- 

 stiger for Jaderne, om at Gud maatte tage Dajkket bort fra dcres 

 Hjerter, paa det at de kunne komme fra Market til Sandhedens 

 Lys, veere forgjseves. Thi dersom Kirken ikke haabede paa, at 

 de Vantro engang vilde komme til Troen, vilde det vsere forfaar- 

 geligt og unyttigt at bede for dem. Men den ser med Troens 

 0ine, at Herren har et naadigt Velbehag i dem, som gjengjselde 

 Ondt med Godt og Had med KjEerlighed. Hvad betyde Ordene: 

 „„Drseb dem ikke?"* (Ps. 59, 12). Hvad vil den Forjsettelse sige : 

 „„Naar Hedningernes Fylde er gaaet ind, skal det ganske Israel 

 frelses?'-" (Rom. 11, 25 ff.) og den: „„Herren bygger Jerusalem. 

 Han skal samle Israels Adspredte"" (Ps. 147, 2)." Af dette sidste 

 Sted erfare vi desuden, at Bannen om Jadernes Omvendelse i 

 Middelalderen har va?ret en Del af den almindelige Kirkeban. 

 Man kan saaledes endog betragte det Tivek i Sagnet, at Carta- 

 philus bliver og er en Christen, tildels som et ProSukt af denne 

 Tro og derfor se i Sagnet en sagnagtig Efterklang af Skriftens 

 store Spaadomme om det jadiske Folks endelige Forlasning. At 

 Cartaphilus gjennem alle Slfegter vanker omkring paa Jorden som 

 en Christen, medens det jadiske Folk gjar dette i Vantro og 

 forst ved Tidens Ende skal omvende sig, dette har tildels sin 

 Grund igjen i, at Sagnet er Sagn og ikke Allegori. 



