301 



Ved Sideti af Sagnets to omtalte Tilblivelsesgrunde gives der 

 dog endnu Et og Andet, der har medvirket ved og til dets Frembrin- 

 gelse. — Herhid here fornenimelig nogle bibelskeOrdogFortrel- 

 linger. — Den evigeJode er ikke den Eneste, om hvem der i Kir- 

 ken blev troet, at han skulde leve til Christi Gjenkomst. Det 

 samme troedes ogsaa om Apostelen Johannes. Denne Tro, som 

 Johannes selv i Slutningen af sit Evangelium (Ev. Joh. 21, 23) 

 beretter os, varallerede ndbredt i den apostoliske Tid selv (,, denne 

 Discipel doer ikke") og knyttede sig til et mistydet Udsagn af 

 Herren („Om jeg vil, at ban ska] blive, indtil jeg ki.mmer, 

 hvad kommer det dig ved?" Joh. 21, 22), og i den senere Tid 

 troede man snart, at Apostelen knn sov i sin Grav, og at som et 

 IWis herfor GravensJord hsevede og saenkede sig formedelst bans 

 Aaudedrset, snart at man, da man Dagen efter hans Dod kom 

 til hans Grav og tog dens Dsekke bort, ikke fandt hans Legeme, 

 men kun de Linkheder, hvori det havde vreret indsvobt, snart at 

 man, da man sogte ham i hans Grav, ikke fandt ham der, men 

 i hans Sted en hellig Oliekilde, der kom frem af Graven, hvortil 

 Andre endnu tilfoiede, at den udspyede Manna som Mel, snart at 

 han var opstanden, snart at han for Christi Gjenkomst tilligemed ' 

 Henoch og Elias skulde komme igjen.' Kjjerlighedens Apostel 

 og den evige Jode ere Modbilleder, den Ene den evigt levende, 

 med evigt Liv lonnede Kjajrligbed, den Anden det evigt levende, 

 med evigt Liv straffede Had. - Et andet Bibelord, som synes 

 mig at have virket understottende ved Sagnets Frembringelse, er 

 Herrens Ord til det jodiske Folk bos Mathffius: „Se, Eders Hus 

 skal forlades Eder ode. Thi jeg siger Eder: I skulle fra nu af 

 ikke se mig, indtil I sige: Velsignet vasre den, som kommer i 

 Herrens Navn !« (Matth. 23, 38 f., sml. Luc. 13," 35). Med at 

 det jediske Folks Hus, Jerusalem og det jodiske Land, ligger ode, 

 leber Jodemes Adspredelse over hele Jorden parallel. Begge 



