90 



ioinefaldende Virkninger. For denne Anskuelse erklaere vore 

 Historikere sig\ antagende, at den historiske Fortolkning bar 

 sin forste Grund i Nordmaendenes og Islsendernes Streben, at give 

 den for deres Skjaldekunst saa vigtige Asalrere en saadan Ven- 

 ding, at den uden Ansted for Christendommen kunde mindes og 

 af Skjalde benyttes. En af de veegtigste Auctoriteter for den 

 Opfattelse, at Aserne ere UJotte Personificationer, er den lrerde 

 Jac. Grimm, der dog ikke es klserer sig aldeles bestemt. Efterat 

 have omtalt, at Aser og Vaner af nogle Forfattere ere blevne op- 

 fattede som Bensevnelser for Gcrmaner og Slaver i deres tidligere 

 Hjemlande, siger ban: „Haben nun jene behauptungen einigcn 

 grund soliegen mir doch die begriffe, Aesir, Vanir, Alfariiider edda 

 aHzu mythischals dass ihnen historischer shin abgevonnen werden 

 diirfte 2 ." Ligesom han her indreinmer, at hine Paastande kunne 

 have nogen Grund, saaledes er der Anledning til at antage, at 

 han senere hen anerkjendte den historiske Opfattelse som den 

 rette. I sin Afhandling „iiber das verbrennnen der Leichen," 

 trykt i Abhandlungen der konigl. Akademie der Wissenschaften in 

 Berlin, for Aaret 1849, siger han S. 224: „das verbrennen der lei- 

 chen kann gar nicht von dem Vordringen der asen gegen 

 westen und norden abhangen." Han antager altsaa som en 

 histunsk Begivenhed, at Aser trsengte frem mod Vest og Nord; 

 og' dette er just hvad Snorre beretter. Til den samme Opfattelse 

 bekjender den laerde svenske Historiker, Prof. E. G. Geijer sig. 

 Efterat have omtalt, at der forekommer Hedninger, som agtede 

 Odin ringe, at han hverken i Norge eller paa det isair af Nord- 

 msend beboede Island havde Templer, — ihvorvel man ved Of- 



Guders ^Ere, — og, at alt dette synes at bevise, at det ikke lyk- 

 kedes den historiske Odin, almindeligen og fuldstamdigen at 



