114 



stensform, men medens for den forste Gruppe, nemlig de nega- 

 tive Retninger, denne som enhver anden Form horer til det blot 

 Phrenomenale og Forgjeengelige, der kun er evigt, forsaavidt som 

 det stedse frembringes paany, altsaa efter sin Almindelighed, po- 

 tentielt, for at bruge et Schellingsk Udtrjk, er det derimod det 

 Eiendommelige for den Nysehellingske Philosophi, at den ikke 

 deducerer Personligheden som den absolute Form, hvori Ideen 

 virkeliggjer sig, men ssetter den som Philosophiens Princip og 

 Udgangspunkt, altsaa for det Forste blot actuelt evig. For Jung- 

 hegelianismen er derfor al Virkeliggjorelse af Ideen en blot time- 

 lig: kun det, at Ideen virkeliggjores, altsaa Virkeliggjerelsens Ide 

 er evig, ikke det, hvori den virkeliggjores, med andre Ord Vir- 

 keliggjorelsen er ikke en evig, men en endelos Strseben, der 

 stedse' ophsever sine Resultater, som utilfredsstillende (vistnok 

 ikke ganskeresultatlos, da Resultatet overfores fra Slsegt til Slsegt, 

 men dette dog i upersonlig Existensform). Det Eneste, der er 

 hsevet over Tiden og Omskiftelsen, er det abstract Almindelige, 

 hvilket er = den gammelschellingske absolute Identitet, og som, 

 afskaaret fra sin Realisation, egentlig er Intet, hvorfor det Hele 

 bliver et Tilbagefald i Gammelschellingianismen, der resulterer i 

 Nihilisme. For Nyschellingianismen derimod er Personligheden 

 ikke Ideens Aabenbaringsform, men omvendt Ideen Personlighe- 

 dens, altsaa en Dragt, som denne vilkaarlig iferer sig, i Grunden 

 kun „zum Behuf der Erscheinung," og Personligheden er ikke 

 Tiden underkastet, men omvendt, denne, som alt Andet, er en 

 vilkaarlig Frembringelse af den absolute Personlighed, for hvilken 

 Frembringelse der ikke er nogen Nedvendighed, ikke engang en 

 logisk, som han altsaa ligesaa godt kunde have undladt, og som 

 derfor ikke egentlig kan vrere Gjenstand for philosophisk Erkjen- 

 delse, ialfald kun efter sin Mulighed. Egentlig bortfalder al vir- 

 kelig philosophisk, objectiv Erkjendelse; thi vi erkjender ikke 

 selve det Varende, men kun dets Attributer, det Phsenomenale 

 derved; selv er det som det Individuelleste det for Tanken Util- 

 gjrengelige, og ligeledes dets Handliuger, hvorved Virkeligheden 

 bliver til. Som vilkaarlige ere disse Handlinger ikke underkastede 



