115 



nogen logisk Nodvendighed, og derfor kun begribelige efter deres 

 Mulched. dtM-vrd. at man anviser dem deres Plads i et Schema, 

 henforer dem under Kategorier, der ere forskjellige fra denne 

 Virkelighed selv. Den virkelige Erkjendelse derimod bliver rent 

 positiv, nemlig Erkjendelse af defc blot actuelt, d. e. tilfseldigt, 

 grundlost Existerende. Vi har saaledes her den gamle Strid mel- 

 lem den rene Negativitet og den rene Positivitet; ferendjeg imid- 

 lertid gaar over til Nyschell.s udforligere Drpftelse, vil jeg be- 

 tragte noget noiere Glschell., hvori den unegtelig har sin Rod, 

 hvormed den paa en Maade falder sammen skjont den paa en 

 anden Maade kan kaldes dens directe Modssetning. Det er navn- 

 lig dens Forhold til Hegelianismen, der bliver at undersoge, for 

 derved at forberede den speciellere Droftelse af Schellings Paa- 

 stand, at ikke Hegelianismen, men Nyschellingianismen, er den 

 sande Conseqvens af vort Aarhundredes philosophiske Strseben. 



Den Tanke, der danner Udgangspunkt og Basis for vort Aar- 

 hundredes Philosophic, er den, der i negativ Form er udtalt af 

 det forrige Aarhundredes Skeptikere, f. Ex. Hume, nemlig, at der 

 ikke kan komme Noget ind i Jeget, i Aanden, at denne ikke kan 

 forholde sig absolut passiv, og at den saaledes ikke egentlig kan 

 erkjende Noget, der er absolut udenfor den. EfteratKant havde 

 paavist, at der ialfald er en subjectiv Nodvendighed i vore Fore- 

 stillinger, at Anskuelsens og Trenkningens Former ere nodvendige 

 Betingelser for Erfaringens Mulighed, fremstillede Fichte paa Ba- 

 sis deraf Bevidsthedens hele Indhold sum dens egen Production, 

 som blot Evolution af den oprindelige synthetiske Akt, hvorpaa 

 den selv beror. Paa samme Maade deducerer Schelling i et af 

 sine tidligste Skrifter „System des transscendentalen IdealismUs," 

 den hele objective Verden, som Produkt af Jegets Handlen paa 

 sig selv, i sin Segen efter sig selv, d. v. s. under sin Strseben 

 efter at objectivere sig selv, blive sig selv bevidst, idet altsaa den 

 ideale Virksomhed i Jeget stedse yderligere bestemmer den reale. 

 Men selve denne bestemmende, begrsensende Virken af det Ideale 



