116 



iJeget paa det Reale forudssetter deres oprindelige Identitet, uden 

 den kan ikke det Erie begrcense eller virke paa det Andet. Denne 

 absolute Identitet er altsaa det sande V?erende, det egentlige „An- 

 sich," der kun „zum Behuf der Erscheinung," for at blive aaben- 

 bar, sa3tter sig i Differentsen (af det Ideale og det Reale), hvilken 

 Differents altsaa kun er Phsenomenet, den phsenomenale Side af 

 hin absolute Identitet, eller Fornuften, som han kalder den i sin 

 „Darstellung meines Systems der Philosophic* 1801 i „Zeitschrift 

 'filr speculative Physik." Men med dette Identitetsprincip er Phi- 

 losophien allerede udover den indskramkede subjective Sphsere, 

 hvori den transscendentale Idealisme bevaegede sig. Nemlig paa 

 samme Maade, som inden Jeget selv den ideale Virksomhed for- 

 bolder sig til den reale, paa samme Maade forholder overhoved 

 Jeget, det Subjective, sig til det Objective overhoved, den ideale 

 til den' reale Verden; vi finder i den reale Verden d. e. Naturen 

 de samme Former og Momenter, som i den ideale eller Jeget, 

 de ere saaledes vaesentlig Et og det Sande er deres Identitet, 

 som kun ophseves i det Enkelte, eller Phamomenet, som saadant, 

 altsaa uvsesentlig. Vi har her det egentlig Gammel-Schellingske 

 Standpunkt, den saakaldte Identitetsphilosophies, saaledes som 

 den er fremstillet i mange forskjellige Former, i fuldstsendig Sam- 

 menheeng i ^System der gesammten Philosophie insbesondere der 

 Naturphilosophie" udkommen efter bans Dod, men forfattet 1804, 

 fragmentarisk og udtogsvis i „Zeitschrift fur speculative Physik" og 

 „Jahrbucher der Medicin." Den Schellingske Philosophies Maal, 

 hvortil han f. Ex. i „System des transscend. Idealismus" er naaet, 

 og det heieste Princip, hvorfra han gaaer ud f. Ex. i „Zeitschrift etc." 

 nemlig den absolute Identitet, det har han egentlig naaet derved, 

 at han lader alle de modsatte Bestemmelser, concentrerede navn- 

 lig i de hoieste Modsa3tninger , det Ideale og det Reale, neutra- 

 lisere hinanden, altsaa som han selv siger i „System des trans- 

 scendentalen Idealismus" ved den absolute Abstraction. Det er et 

 Subject, der har slugt alle sine Prsedicater, ligesom Kronos sine 

 Born, og hvorfra man kun kan naa til den concrete Virkelighed 

 ved at node det til at give dem fra sig igjen. Den concrete Vir- 



