117 



kelighed naaes altsaa derved, at det absolut Ubestemte, stedse 

 yderligere bestemmer sig, men kun for igjen at lade disse Be- 

 stemmelser synke ned i Identitetens bundlose Afgrund. Den hele 

 concrete Virkelighed er saaledes navnlig efter hans Fremstilling i 

 „Zeitsehrift etc." og „Jahrbiicher etc." („Aphorismen zur Einl. in. d. 

 Naturphil.") egentligkun det Platoniske }xr\ ov, en forvirret Betragt- 

 ningsmaade, et vsesenlost Skyggespil, der opl0ser sig, og som 

 har sin egentlige Betydning netop deri, at det ved sin Oplosning 

 peger hen paa det ene Sande, nemlig den absolute, uendelige 

 Identitet. Den er det Vsesentlige i alle enkelte Ting, der altsaa 

 vsesentlig ere identiske, hver for sig Totalitet og uendelige; deres 

 Enkelthed, hvorved de adskille sig fra hverandre, og hvis sseregne 

 Qvalitet beror derpaa, at hine 2 Momenter ere satte i qvantitativ 

 Differents, er det absolut Vsesenlose, der kun beror paa vilkaar- 

 lig Adskillelse af det Enkelte fra det Hele red Reflexion („Dar- 

 stellung etc." § 28 A.). I Modseetning til den qvantitative Diffe- 

 rents, er den absolute Identitet kun under Form af qvantitativ 

 Indifferents af det Subjective og det Objective (§ 31). Denne 

 qvantitative Indifferents kunde saaledes synes som Resultatet af 

 Processen, som det Producerede at vsere forskjellig fra den abso- 

 lute Identitet, som dens Udgangspunkt og Princip; men saaledes 

 viser den sig kun for den, der har afsondret sig fra Totaliteten; 

 adskilt fra denne, som er alle Tings Veesen, er det Enkelte, den hele 

 Differentierings- og Identificationsproces, Intet, den absolute Iden- 

 titet afficeres ikke af Modssetningen og saale es er den qvantira- 

 tive Indifferents, det Sidste, absolut identisk med den absolute 

 Identitet, den forste Vscren (§ 30 Erlaut). 



Man kan sige, det Sehellingske Standpunkt er ikke egentlig 

 (lualistisk: thi Dualismen, Modsa5tningen, er netop det Usande, 

 og Identiteten alene det Sande; men netop dette giver dog igjen 

 en absolut Modssetning, der bliver en Dualisme af Dualismen selv 

 og Enheden. Identitetens Sphasre og Differense s som saadan 

 (an sich derimod eller vsesentlig er den netop = Identiteten) falde 

 absolut udenfor hinanden, og Differensen er forsaavidt det blot 

 Relative, det absolut Nichtige. Ligesom hos Platon bliver derfor 



