lis 



Forholdet mellem Spheererne et udvortes, mechanisk, Modsaetnin- 

 gen bliver en udvortes f. Ex. af modsatte Retninger, saaledes, at 

 Modsfetningerne opheeve hinanden, og Produktet eller det Medie- 

 rende, Synthesen, bliver det Neutrale, eller det, der svrever mel- 

 lem Begge. Paa Grand af dette udvortes Forhold bliver ogsaa 

 det Hele Gjenstand ikke for egentlig Begriben, men for umiddel- 

 bar Erkjendelse, Anskuelse. Dette er det egentlig Charakteristi- 

 ske for den Schellingske Philosophie i Modssetning til en senere. 

 Men hvad er nu egentlig denne absolute Identitet? Den er det, 

 som er fremkommen ved, at man har havet sig over al Objecti- 

 vitet, og abstraheret fra alle Bestemmelser, det absolut Praadicats- 

 eller Bestemmelseslose, altsaa intet Andet, end den rene Vseren. 

 For at deraf kan fremstaa den concrete Virkelighed, maa den 

 bestemmes, nemlig ved Negation; men Mangelen ved det Schel- 

 lingske Standpunkt er, som vi have seet, den, at hin absolute 

 Identitet her har Bestemmelsen, Negationen udenfor sig, hvoraf, 

 som vi har seet, folger, at bestemt, concret Virkelighed kun har 

 phenomenal, forbigaaende Betjdning, er i Sandhed to jxVj ov. 

 Men efter Schelling selv er det altsaa den absolute Identitet, ~o 

 oVcoc ov, der bestemmer sig til, altsaa bliver, to p] ov, vi har alt- 

 saa allerede her den Hegelske Enhed af Vaaren og Intet, af det 

 absolut Positive og det absolut Negative i Vorden, kun ikke re- 

 flekteret og anerkjendt som en concret Enhed. Med andre Ord 

 den absolute Identitet er selv Productet af den absolute Abstrac- 

 tion ; da Alt, hvad den kunde vaare, er borttaget, er den netop 

 Intet, det ikke Veerende, med andre Ord det absolut Negative 

 paa samme Tid, som den er det absolut Positive. Denne Enhed 

 af det absolut Positive og det absolut Negative, som Heyder i 

 Artikelen om Schelling i Herzogs theologiske Real-Encyclopeedie 

 gjer opmserksom paa som en Selvmodsigelse hos ham, er Vorden, 

 en Beva-gelse, hvis Resultat eller Produkt er Tilvjeren etc. Dette 

 er den Hegelske Logik, hvilken jeg altsaa her har deduceret som 

 den nodvendige Conseqvens af den aaldre Schellengianismes egne 

 Principer; men da dette er et Cardinalpunkt, skal Jeg tillade mig 



