120 



I Begyndelsen af „System des transscendentalen Idealis- 

 mus," nemlig i lete Hovedafsnit, der handler oin Systemets Prin- 

 cip, gjor Schelling den meget slaaende Bemserkning, at Principet 

 maa begrunde paa engang vor Videns Form og dens Indhold, da 

 ellers Logiken (Lseren om Formen) og Videnskabslseren (Laeren 

 om Iudholdet) vil korame til gjensidig at forudssette hinanden. 

 Et saadant Princip finder han nu ligesom Fichte i Ssetningen 

 „Ich = Ich," der for det F0rste udtrykker den Selvbevidsthedens 

 absolute, synthetiske Akt, hvorved Bevidsthedens hele Indhold 

 produceres, og saaledes ogsaa den Tsenkningens Identitet med 

 sig selv, der betinger den oversle formale Grundsastning, nem- 

 lig, Identitetens Grundssetning, A A. 



Herved er nu at masrke for detForste Folgende: dersotn det 

 samme Princip betinger Form og Indhold, da er begge i deres 

 Grund identiske, og da Formen er Udtrykket for Tankevirksom- 

 heden, er altsaa denne, Tamkningen, i Grunden baade Form og 

 Indhold, d. e. det Logiske er ikke blot Form men ogsaa Indhold. 

 Heri har vi Hegelianismens baade Real- og Formalprincip. 



Man kunde imidlertid herimod indvende, at Identiteten af 

 Form og Indhold ikke nDdvendig behover at fremkomme derved, 

 at Formen bestemmer Indholdet, men ogsaa kan bero derpaa, at 

 omvendt Indholdet bestemmer Formen. Det Sidste er Dogmatis- 

 men, som ikke mindre Schelling end Kant og Fichte polemiserer 

 mod, og det er af sig selv indlysende, at det Forste med Ned- 

 vendighed ligger i Idealismen, der er Schellings Standpunkt lige- 

 asavel, som Kants og Fichtes. 



Det Princip, som bestemmer baade Form og Indhold er nem- 

 lig Jegets eller Tsenkningens Identitet med sig selv, hvilket igjen 

 ikke er andet end den Handling, hvorved Jeget identificerer sig 

 med sig selv og hvorpaa al Bevidsthed beror. Denne Handlen 

 er neermere beseet en Handlen af den ideelle Virksomhed i Jeget 

 paa den reelle, det fremadskridende Princip ligger deri, at den 

 forste er ubegrfenselig, og at den derfor efter enhver synthetisk 

 Akt, hvorved den er bleven begrsenset af den sidste, igjen river 

 sig los fra, gaar ud over denne Synthese, denne Produktion, og 



