125 



(Thatigkeiten), hvis Virken paa hinanden er Jegefc, og hvis Vir- 

 kens Product er Tilvserelsen, forholde sig altsaa for det Forste 

 selvstsendig, udvortes til hinanden. Men denne deres Selvstsen- 

 dighed er netop betinget af deres Relation, altsaa af deres Uselv- 

 stsendighed; den beror jo derpaa, at den ene er den andens Ob- 

 ject, de ere selvstsendige derved, at den ene er, hvad den anden 

 ikke er, og omvendt, det Sande deraf er saaledes deres Differents, 

 deres Modssetning, der igjen forudssetter en indre Totalitet, og 

 som derfor bestandig strseber til sin gjensidige Integration, sin 

 Ophsevelse i et neutralt Produkt. Modssetningen, der for paa det 

 mechaniske Standpunkt, hvor de egentlig vare ligegyldige for 

 hinanden, var en blot ydre, formel, er her reflekteret i sig til en 

 indre, reel; den er ikke lsenger blot en Modssetning inden Be- 

 vidstheden selv, men en Modsaetning mellem Bevidstheden og 

 Objectiviteten, en Modssetning saa at sige mellem to Verdner, 

 den subjective og den objective, en Modssetning, der opstaar af 

 det Neutrale, Indifferensen eller Identiteten, og igjen ophsever sig 

 deri, og som derved giver sig tilkjende som det Forbigaaende, 

 det Vsesenlose, det „Nichtige." Ogsaa Overgangen bliver derfor 

 uvsesentlig, blot umiddelbar, altsaa vilkaarlig; det blir blot for- 

 skjellige Synsmaader, hvoraf den ene er den endelige, usande. 

 Det blir den samme Oscillation, det samme vilkaarlige Frem og 

 Tilbage, den samme uafgjorte Svseven mellem det ubestemte, ab- 

 stracte Almene og det Bestemte, som paa Forestillingens eller Ind- 

 bildningskraftens Standpunkt. Det forst skildrede Standpunkt er 

 den transscendentale Idealismes eller Fichtes og det seldste Schel- 

 lingske Standpunkt, som man efter det Anforte kunde kalde Idea- 

 lismens Mechanismus eller Anskuelsens Idealisme; det andet er 

 det saakaldte Identitetssystems, som kunde kaldes Idealismens 

 Chemismus eller Indbildningskraftens Idealisme (cf. „Aphorismen 

 etc." 31 ff. Fornuften, som det Absolutes Erkjendelse kun den 

 uendelige Indbildningskraft „Aph. etc." 35). 



Det Eieudommelige ved det sidste Standpunkt er, som alt 

 tidligere bemserket den umiddelbare Modssetning, der finder Sted 

 for det Forste mellem Factorerne selv, og dernsest mellem dem, 



