eller for den Sandhed, at Mennesket trffinger til Bred, om vi end 

 gjore OS Umag for at fremhffive, at det lever ikke af Bred alene. 

 Selv paa Philosophies eget Omraade kunne vi ikke teenke paa it 

 udelukke Empirien eller holde den for orerflfldig, idet vi jo stedse 

 anbefale deels et grundigl Studiutn at" Videnskabens Historie og 



Bevidsthedens Kjendsgjerninger som Videnskabens egentlige Prin- 

 ciper. Og desto mindre kunde det da falde os ind at benegte 

 eller betvivle Erfaringens Berettigelse med Hensyn paa Naturen, 

 hvis Charakter netop er Udvorteshed, og i hvilken (som en meget 

 bekjendt philosophisk Funnel lyder) „Ideen er tide af sig selv," 

 „forholder sig til et Ydre« — om vi end troe, at Videnskaben har 

 den Opgave tilsidst at ophseve denne Udvorteshed. Selv den schel- 

 lingske Naturphilosophie, der for Nutidens Bevidsthed ofte staaer 

 som et mythisk Skreekkebilled af aprioristisk Construction, gjor 

 man Uret, uaar man indbilder sig, at den vil udelukke eller rin- 

 geagte Erfaring. Den, der vil gjore sig den Umag med Opmerk- 

 somhed at teese Schellings egne og de bedre Schellingianeres Skriv- 



hvad Erfaring indtil da havde laert om Naturens Plmenomener, 

 ligesom de stedse ansporede til nye Iagttagelser og Forsog. At 



