eget sande Vsesen. Saaledes er det jo ogsaa med det Physiske, 

 den legemlige Organisme. Ogsaa denne, skjont den har sit tbr- 



Stoffer, som den maa tilegne sig, og det er forst i denne Assimi- 

 lations-Proees, at Livet virkeliggjor sig. Og otn vi heeve os til at 

 betragte Meimeskets praktiske Stilling og Grundbeskaff'enheden 

 af dets ethiske Liv, saa har der vistnok til visse Tider vseret de, 

 der have sat dettes Fuldkommenhed i at isolere sig, drage sig 

 udaf Verden og blot leve i eensornme Betragtninger og Fromheds- 

 0velser: men Meniu'skeheden er idethele dog vel medrette kom- 

 nicn til den Overbeviisning, at en saadan Isolation blot Ibrer til. 

 at Livet hensygner, Vitjekraften forkjeles og slappes, ja Menne- 

 sket i dets inderste Vresen gaaer tilgninde. hvoiimod en sund 

 Udvikling bctinges at' Menneskepatnrundet. hvi> mangtbldige In- 

 teresser og Kampe stimulere Virksomheden, medens igjen enhver 

 sundt udviklet og i Livets Karnpe hserdet, selvstsendig Personlig- 

 hed bidrager til at paatrykke de Forholde, hvoraf den er omgivet, 

 sit eiendonunelige Preeg. Ikke at tale om, at selv de hoiere Grund- 

 saetninger for den menneskelige Handling, der alene kunne give 

 denne Fasthed og Holdning og hvorpaa Sindets sande Beroligelse 

 og Urokkelighed, tilsidst alt Menneskevaerd, beroer — dem har 

 Mennesket dog fra forst af ikke sugct af sit eget Bryst, men af 

 Opdragelsens Modermelk, af den i Slsegten levende hellige Tra- 

 dition, endelig maaskee af en hoiere aandelig Erfariug. 



Er Mennesket altsaa saavel opad som nedad idethele mang- 

 foldigen betinget af sine Omgivelser, saa er det ifttet Under, at 

 ogsaa dets Intelligents tncnger til Naering af ydre Stoffer og forst 



