159 



tiske Forskrivter for Tamkningen, men en virkelig i sig selv klar 

 Indsigt i Tsenkningens Natur og Vsesen, altsaa en fuldkommen 

 reel og paa sig selv beroende Kundskab. 



Nsermere beseet falder imidlertid denne - som vi bave kaldt 

 den — Aandens organiske Lov sammen med Tilvserelsens Lov i 

 Almindelighed. Denne Ssetning vil vel ikke kunne faae sit fulde 

 Lys, uden ved at gaae dybere ind i logisk-metaphysiske Under- 

 sogelser, end her er Sted til; men Saameget tor jeg vel vente 

 indrommet af blot almindelig sund Tsenksomhed, at den erkjen- 

 dende Aand ikke kan vsere indrettet paa Slump og bint staae i 

 et tilfseldigt Forhold til Tilvserelsen, der er dens Gjenstand, men 

 at den maa vsere vsesentlig organiseret paa Sandheden. 

 Det er denne Tanke, Cartesius udtaler i den Form, at Gud ifolge 

 sin Sanddruhed ikke kan have indrettet Menneskets Natur paa at 

 bedrage det. Aandens tsenkende Virksomhed ma; saaledes, hvor 

 den er sund og svarer til sin Bestemmelse, bestaae ikke blot i 

 at lsegge Tingene subjeetivt tilrctte for tig og derved kanskee rive 

 dem ud af deres rette Sammenhseng eller idetbele gjere dem til 

 noget Andet end de ere, for at faae dem til at passe ind i Aan- 

 dens Kramkiste - hvilket jo vilde vsere at forfalske og forvanske 

 Sandheden istedetfor at erkjende den — men snarere i at lsegge 

 Tingene tilrette i dem selv, saa at deres sande Vsesen og 

 Sammenhseng kommer frem befriet fra de Tilfseldigheder, der i 

 det umiddelbare Phsenomen hindre dem fra strax at vise sig som 

 hvad de igrunden ere. Det er Sagens egen Kjerne, som Tsenk- 

 niuuon fremdrager, idet den ved sin Bearbeidelse af den umiddel- 

 bare Forestilling gjor den begribelig. Det sande Begreb er ikke 

 en blot subjectiv Fiction, det er Tingens egen Sandhed. Ellers 

 var jo al Sandbeds-Erkjendelse en UmuUghed, thi vor Erkjen- 

 delse bestaaer vsesentlig af Begreber. 



Det er sagt, at den tcenkende Aand ikke blot reciperer de 

 givne Indtryk, men at den bearbeider, modificerer StofFet, ja for- 

 vandler det til Ligbed med sig selv. assimilerer det. Men denne 

 Forvandling er i sit Vsesen ingen Forvanskning, ikke en Omform- 

 ning, der for Tingene selv er blut udvortes og tiilieldig, men ea 



