rette Forh&ld til de historiske Videnskaber, som tilsanmin.tagm' 

 dog udgjore en Green paa den samme Hovedstamme. Kort sagt: 

 kunde man trenke sig, at al Philosophic udslettedes af den men- 



havdenogetFormaahionli Formaalet sre.W li-.-r i Sammenham- 



Dog det har hermed ingen Ned. De specielle Videnskaber 

 kun tie for et 0ieblik have saa travlt med deres sseregne Opga- 

 ver, at de glemme den Rod, hvoraf de ere udsprungne, og naar 

 de alligevel vise sig frngtbare, saa er det, fordi de endnu gjen- 



ere fulde af den pbilosophiske Grimdsteinning, som en foregaa- 

 ende Tidsalder har forberedet og som iblandt Andet skjrerper Un- 

 dersogelsens Opgaver og giver dem Betydning. Men denne Erin- 

 dring maa engang vaagne, den vaagner stedse meer og meer. Jo 

 mere den enkelte Videnskab trsenger frem til sine hoieste Opga- 

 ver, desto mindre vii den kunue staae isoleret, desto mere viser 

 den hen til al Erkjendelses fselleds Rod. Idet Naturvidenskaben 

 S0ger at tramge ind i de organiske Formers Sammenhseng, idet 

 den skjserper sig Livets Problem, kommer den uvilkaarlig til at 

 streife ind paa PMlosophiens Ericmerker. Vi have saaledes ny- 

 lig oplevet, hvorledes en Darwins Theorie om Arternes Metamor- 

 phose paa en Maade gjenoptager naturphilosophiske Ideer fra 

 Aarhundredets Begyndelse. og hvorledes den af Vogfc, Moleschott 

 o. Fl. vakte Strid om Sjaelens Vresen mere og mere arbeider hen 



